Справа № 520/8067/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 р.Справа № 520/8067/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Мельник І.В.

представника відповідача Биковченко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Харківській області та ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 05.11.19 року по справі № 520/8067/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування рішення,зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУ НП в Харківській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управлінні Національної поліції в Харківській області №209 о/с від 17.07.2019 року в частині звільнення з Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0003795/, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управлінні Національної поліції в Харківській області №611 від 19.06.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області" в частині що стосується старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0003795/, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі спеціальним званням старшого лейтенанта поліції, без обов`язкового проходження атестації та стажування;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 17.07.2019 по день поновлення на посаді за час вимушеного прогулу;

- постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управлінні Національної поліції в Харківській області №611 від 19.06.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області" в частині що стосується старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0003795/, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управлінні Національної поліції в Харківській області №209 о/с від 17.07.2019 року в частині звільнення з Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0003795/, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Поновлено ОСОБА_1 в посаді слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області зі спеціальним званням старшого лейтенанта поліції.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 17.07.2019 у розмірі 27230 грн.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області звернуто до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ НП в Харківській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність відповідачем наявності підстав для застосування відносно позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та фактично втрутився у дискреційні повноваження посадових осіб Головного управління Національної поліції в Харківській області, надаючи оцінку службовому розслідуванню, обраному виду дисциплінарного стягнення та скасуванню наказів.

Пунктом 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, передбачено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Враховуючи, що позивач, перебуваючи у медичному закладі, надала недостовірні дані щодо своїх анкетних даних, відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а на місці події вона освідувана не була, так як була доставлена після ДТП бригадою швидкої медичної допомоги до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, судом зроблені невірні висновки про обов`язковість наявності направлення на огляд водія транспортного засобу.

Ознаки алкогольного сп`яніння позивачки підтверджені показаннями лікаря ОСОБА_2 , фельдшера 3-го відділення Центру екстреної та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_3 , водія 3-го відділення Центру екстреної та невідкладної медичної допомоги ОСОБА_4 .

Під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено, що 29.04.2019 близько 02.00 слідчий відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння за кермом автомобіля «AUDI А6», н.з. НОМЕР_1 , пасажиром якого був старший слідчий вищевказаного підрозділу - старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , рухаючись по просп. Гагаріна м. Харкова біля буд. № 302, скоїла зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», н.з. НОМЕР_2 та «Nissan Leaf», н.з. НОМЕР_3. Як наслідок, старші лейтенанти поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були травмовані, а також зазнали механічні пошкодження вищевказані автомобілі. Від проходження обов`язкового огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння у КНМ «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовилась. Про факт дорожньо-транспортної пригоди старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не повідомила ані за скороченим номером екстреного виклику «102», ані найближчий територіальний орган поліції, ані керівництво Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області.

Тобто, скоїла дисциплінарний проступок, який виразився у порушенні службової дисципліни, а саме порушення вимог п. 8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними та необґрунтованими, а тому просить залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги відповідача.

При цьому, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду першої інстанції, не погоджуючись з ним в частині розміру виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки вважає, що його розрахунок було проведено невірно, а також в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що у спірних правовідносинах вона була звільнена зі служби - 17.07.2019 р.

Цей день згідно з ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є останнім днем служби і робота працівника у цей день була оплачена у повному розмірі.

Таким чином, працівник підлягає поновленню на службі з календарного дня, наступного за днем звільнення, що дозволить забезпечити безперервну плинність часу проходження публічної служби.

За відсутності чіткого визначення в тексті закону, під вимушеним прогулом позивач вважає за необхідне розуміти проміжок часу, протягом якого працівник був позбавлений можливості виконувати роботу за посадою внаслідок припинення публічної служби за спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто час з наступного (включно) за звільненням дня до дня постановления судового рішення.

З поданої ГУ НП в Харківській області довідки про грошове забезпечення позивача вбачається, що за червень 2019 р. (перший у зворотному відліку місяць від місяця звільнення зі служби) поліцейському було нараховано 12.849,99 грн. за 30 робочих днів, а за травень 2019 р. (перший у зворотному відліку місяць від місяця звільнення зі служби) поліцейському було нараховано 9296,69 грн. за 31 робочий день.

Таким чином, за відомостями владного суб`єкта середньоденний заробіток позивача складає (12.849,99 грн.+9296,69 грн.)/(31+30) = 363,06 грн.

Проте, з огляду на приписи ч. 3 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію» на травень 2019 р. припадало не 31, а всього 22 робочих дні, а на червень 2019 р. припадало не 30 робочих днів, а всього 18 робочих днів.

Отже, правильним розміром середньоденного заробітку позивача, на його думку, за два місяці перед місяцем звільнення є (12.849,99 грн.+9296,69 грн.)/(22+18) = 553,66 грн.

Наказ про застосування дисциплінарного стягнення був реалізований наказом 17.07.2019 р., коли і відбулось припинення служби.

17.07.2019 р. є останнім днем служби, який підлягав оплаті згідно з ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відтак, першим робочим днем часу вимушеного прогулу є наступний за звільненням день, тобто 18.07.2019 р.

Справа вирішена по суті 31.10.2019 р.

На період часу з 18.07.2019 по 31.10.2019 р. (включаючи перший та останній день цього проміжку) припадає 10 робочих днів липня 2019 р., 21 робочий день серпня 2019 р., 21 робочий день вересня 2019 р., 22 робочих дня жовтня 2019 р., а всього 74 робочих дні.

Розмір оплати праці за цей час з розрахунку середньоденного заробітку позивача складає 553,66 грн. х 74 = 40 970,84 грн.

Саме ця сума підлягає виплаті на користь позивача з попереднім утриманням всіх податків (зборів, обов`язкових платежів).

Щодо відшкодування моральної шкоди позивач вказує, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позову в зазначеній частині з посиланням на те, що позивачем не обгрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, оскільки не було надано жодних доказів заподіяння їй або членам родини душевних страждань, є результатом формального дослідження доказів в цій частині справи та, відповідно, є необґрунтованою.

Так, судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що через грубе порушення норм Конституції України, які гарантують право людини на труд, а також норм КзпП України, ОСОБА_1 була незаконно звільнена з Національної поліції України. Внаслідок такого звільнення ОСОБА_1 зазнала дуже великих моральних страждань, оскільки фактично залишилася без засобів до існування, будучи при цьому матір`ю-одиначкою. Факт звільнення з лав Національної поліції України за порушення службової дисципліни негативно впливає на можливість її працевлаштування через відмову потенційних роботодавців в подальшому спілкуванні одразу після встановлення ними причини звільнення. Через вказаний факт ОСОБА_1 вимушена стати на облік в Центр зайнятості. Крім того, ОСОБА_1 протягом 6 місяців після звільнення не може отримувати й соціальну допомогу на дитину як матір-одиночка. Все це вкрай негативно впливає на емоційний та психологічний стан здоров`я ОСОБА_1 через постійне усвідомлення відсутності коштів на утримання дитини та своє існування. Крім того, сам факт незаконного звільнення з поліції за дискредитуючими обставинами, про що було оголошено особовому складу, також мав великий вплив на емоційний стан.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано і практику Європейського суду з прав людини, згідно якої завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 євро.

Таким чином, визначений розмір спричиненої позивачу моральної шкоди цілком відповідав практиці Європейського суду з прав людини.

У процесі розгляду заяви суд першої інстанції звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково».

Проте, суд не врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 в частині встановлення розміру виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а також в частині відмови відшкодування моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди та розрахунку виплат за час вимушеного прогулу повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 в зазначеній частині - без змін.

В судовому засіданні позивач, його представник та представник відповідача повністю підтримали доводи своїх апеляційних скарг.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ НП в Харківській області не підлягає задоволенню, тоді як апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційних скарг, що за фактом вчинення ДТП за участі ст. лейтенанта поліції ОСОБА_1 , проведено службове розслідування, яким встановлено порушення позивачем п.8 р.І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 за № 1452/735, п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту національної поліції України.

Наказом ГУНП в Харківській області від 17.07.2019 № 209 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію".

Підставою звільнення став наказ ГУНП в Харківській області від 19.06.2019 № 611 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області".

Вважаючи зазначені накази протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказів від 19.06.2019 № 611 та від 17.07.2019 № 209 о/с про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення позивача з займаної посади.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, не надано жодних доказів заподіяння їй або членам її родини душевних страждань протиправними діями, рішеннями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Проаналізувавши положення законодавства, норми якого регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1, 6, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Як передбачено п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, що затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Приписами ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтями 12, 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, яке проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Матеріалами справи підтверджено, що 02.05.2019 начальником ГУ НП в Харківській області видано наказ № 679 "Про призначення та проведення службового розслідування" та в подальшому, з урахуванням положень ч.2 ст.16 Дисциплінарного статуту, наказом від 04.06.2019 № 912 подовжено строк проведення службового розслідування.

Положеннями статей 9, 11-12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право в т.ч. одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб. У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Долученими до матеріалів справи документами (лист від 23.05.2019 № 3233/119/12-2019, рапорт від 30.05.2019 (а.с.108,117)) та поясненнями інспектора ВІОС УКЗ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9. встановлено, що ОСОБА_1 викликалася до ГУНП в Харківській області для надання пояснень стосовно подій 29.04.2019, які стали підставою для проведення службового розслідування.

За приписами ст. ст. 13, 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів. Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Відповідно до п. 7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, ч.ч. 5-6 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування. Відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, крім відмови давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.

Із дослідженого судом аудиозапису розмови ОСОБА_1 та інспектора ВІОС УКЗ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9. встановлено, що вона повідомила уповноважену особу відповідача, що перебуває на лікарняному, на час якого не буде надавати жодних пояснень, про що складено акт від 30.05.2019 про відмову надати пояснення (а.с.120).

Долученими до матеріалів справи листками непрацездатності та довідкою 2190 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця НП України (а.с.17-20) підтверджено факт перебування позивачки на лікарняному з 30.04.2019 по 28.06.2019.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що дисциплінарною комісією дотримано передбачених п. 14 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України вимог щодо процедури відібрання пояснень, тим самим і забезпечено гарантії прав позивачки під час службового розслідування.

Той факт, що за словами позивачки, вона перебувала на лікарняному та відмовилася на цей час від давання пояснень, не вказує на порушення порядку проведення службового розслідування, оскільки є її суб`єктивним ставленням до процедури надання пояснень.

Статтею 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 18.06.2019 складено висновок службового розслідування за фактом ДТП за участі поліцейських Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області, яким встановлено факт вчинення позивачкою порушень п.8 р.І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 за № 1452/735, п.6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну Поліцію", п.13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту національної поліції України.

За результатами службового розслідування встановлено, що 29.04.2019 близько 02.30 біля буднику № 302 по пр. Гагаріна водій автомобіля "Audi A6", н.з. 449, не впорався з керуванням та вчинив зіткнення з іншими транспортними засобами.

Особа, яка була за кермом автомобіля "Audi A6", назвалася ОСОБА_1, що підтверджується поясненнями свідка - інспектора взводу 2 роти 2 батальйону 2 УПП в Харківській області ОСОБА_8., в подальшому доставлена до лікарні, де назвалася ОСОБА_7 .

В суді свідок ОСОБА_8 повідомила, що прибула на місце скоєння ДТП, дівчина, яка перебувала за кермом автомобіля «Audi A6» н.з. 449 назвалася ОСОБА_1, її особа не встановлювалася, ця дівчина перебувала у шоковому стані, від неї був чутний запах алкоголю, проте сказати чи була вона у стані алкогольного сп`яніння не може; пройти медичний огляд на встановлення ознак сп`яніння їй не пропонували, до медичного закладу не супроводжували.

На відеозаписі, долученому до матеріалів службового розслідування, особа, яка зовні схожа на позивачку, перебуває поруч з автомобілем "Audi A6", н.з. 449, та заперечує факт керування транспортним засобом.

Позивач також заперечувала факт керування транспортним засобом і в суді.

Окрім того, надала до суду постанову Харківського апеляційного суду від 11.12.2019р. по справі №646/4744/19, відповідно до якої з мотивувальної частини постанови суду першої інстанції виключено висновки щодо підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Встановлення особи водія транспортного засобу "Audi A6", н.з. 449, та ідентифікація її як ОСОБА_1 здійснено на підставі пояснень учасників ДТП, пояснень працівників бригади швидкої (а.с.112-114) та дослідження особової справи позивачки, яким встановлено, що анкетні дані, зазначені під час перебування у лікарні (а.с.85), збігаються з даними, відображеними в автобіографії (а.с.94).

На підставі зазначених даних відповідачем зроблено висновок про те, що транспортним засобом "Audi A6", н.з. 449, керувала ОСОБА_1 .

Доказів протилежного позивачем ані під час проведення службового розслідування, ані до суду першої та апеляційної інстанцій не надано.

Також, матеріалами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 доставлена після ДТП до КНМ "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради, де відмовилася від проходження медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів не заперечує доводи відповідача про те, що відмова працівника поліції від проходження огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, підпадає під визначення дисциплінарного проступку, оскільки відмова від проходження медичного огляду для встановлення стану під час керування автомобілем за наявності ознак алкогольного сп`яніння, свідчать про відсутність у працівника високої свідомості, недотримання законодавства, порушення норм професійної та службової етики.

Проте, із долученого до матеріалів справи листа закладу охорони здоров`я від 17.07.2019 № 01-30/1442 встановлено, що КНМ "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова" Харківської міської ради не входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право на проведення оглядів водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів (а.с.23).

Окрім того, згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим.

Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Однак, матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що виключає відмову пройти огляд на стан сп`яніння, як підстави застосування дисциплінарного стягнення.

Згідно з п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції "102" і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

З огляду на те, що підтверджений факт перебування позивачки на місці ДТП та не повідомлення останньою про вказаний факт, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що нею не дотримано вимог п.6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100.

В свою чергу, статтею 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено систему дисциплінарних стягнень та передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачений статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, згідно з якою під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 8 ст. 19). За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення (ч. 9 ст. 19).

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що за порушення службової дисципліни до поліцейського може бути застосований один із визначених видів дисциплінарного стягнення, в тому числі і звільнення зі служби в поліції.

Втім, застосування стягнення можливе лише в тому разі, коли порушення службової дисципліни сталося внаслідок винної протиправної поведінки поліцейського, яка належним чином доведена та підтверджена відповідними достатніми доказами.

При цьому, обираючи вид дисциплінарного стягнення, який має бути застосований, керівник порушника зобов`язаний враховувати, зокрема, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, наявність та ступінь вини порушника. Фактично, при обранні виду дисциплінарного стягнення має дотримуватись принцип пропорційності, тобто, справедливий баланс між тяжкістю проступку, вчиненого внаслідок доведеної винної протиправної поведінки порушника, негативними наслідками, до яких призвела чи може призвести така поведінка з одного боку, та суворістю покарання за вчинений проступок, глибиною необхідного втручання у права порушника, необхідних для досягнення мети застосування стягнення, з другого боку.

Колегія суддів враховує наявність у відповідача дискреції в питаннях визначення певного виду дисциплінарного стягнення та наголошує, що таке рішення має прийматися останнім з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення. Наявні дискреційні повноваження не можуть використовуватися з порушенням цих принципів.

В рішенні Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №5-р/2019 зазначено, що Конституція України містить низку фундаментальних щодо здійснення державної влади положень, за якими: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3); ніхто не може узурпувати державну владу (частина четверта статті 5); державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 6); в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції є нормами прямої дії (стаття 8); органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Як зазначено у цьому ж рішенні Конституційного Суду України, названі конституційні приписи перебувають у взаємозв`язку, відображають фундаментальне положення конституціоналізму щодо необхідності обмеження державної влади з метою забезпечення прав і свобод людини та зобов`язують наділених державною владою суб`єктів діяти виключно відповідно до усталених Конституцією України цілей їх утворення.

Тому доводи Головного управління Національної поліції в Харківській області про законність компетенції суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права, які він розуміє як дискреційні, не можуть бути прийняті до уваги.

Колегія суддів наголошує, що Головне управління Національної поліції в Харківській області зобов`язане діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права.

Оскільки щодо дій посадовців публічної влади висунуто вимогу законності, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії та в наступному діяли в межах повноважень, наданих їм, і як наслідок - дотримувалися процесуальних і матеріальних приписів права (пункт 45 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року)).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у рішенні від 10 квітня 2019 року у справі №826/16495/17, потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Таким чином, повноваження Головного управління Національної поліції в Харківській області чітко визначені законом та, зокрема, щодо прийняття рішення про наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Однак, наявність таких повноважень у відповідача не означає, що він як орган державної влади не повинен дотримуватись встановленому на законодавчому рівні механізму, тобто правової процедури здійснення його повноважень, також його рішення повинні відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності.

Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 у справі № 260/1145/18.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач жодним чином не мотивував обрання найсуворішого з видів стягнень, що передбачені статтею 12 Дисциплінарного статуту.

Колегія суддів наголошує на тому, що будь-які фактори, зокрема, суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано та добросовісно.

З огляду на викладене, беручи до уваги характер вчиненого порушення, характеристику позивачки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність відповідачем наявності підстав для застосування відносно позивача найсуворішого серед передбачених Дисциплінарним статутом видів дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення п.6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08 лютого 2019 року № 100.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно неї за ст. 124 та ст.130 КУпАП складені 01.07.2019 на підставі висновку про службове розслідування, необхідно зауважити, що оскаржуваними наказами позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, при цьому, не з підстав вчинення адміністративного правопорушення, а через вчинення дій, які є дисциплінарним проступком та виразилися у негідній поведінці, що суперечить покладеним на поліцейського обов`язкам та суперечить змісту Присяги працівника поліції.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді, з якої був звільнений.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В свою чергу, суд першої інстанції невірно розрахував розмір грошового забезпечення позивача.

Так, єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В свою чергу, відповідно до ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 11.11.2015р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.9 Порядку № 260 при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, відповідно до Порядку №260, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, передбачено необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу, виходячи з кількості саме календарних днів.

Пунктом 8 Постанови №100 також встановлено можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи з календарних, а не робочих, днів, у випадках прямо передбачених законодавством.

З огляду на викладене, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що для проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу мають братися виключно робочі дні, спростовуються вищезазначеними положеннями законодавства.

При цьому, у спірних правовідносинах позивач була звільнена зі служби - 17.07.2019 р.

Цей день, згідно з ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», є останнім днем служби і робота працівника у цей день була оплачена у повному розмірі.

Таким чином, працівник підлягає поновленню на службі та має право на виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з календарного дня, наступного за днем звільнення, що дозволить забезпечити безперервну плинність часу проходження публічної служби.

З огляду на викладене, грошове забезпечення підлягає виплаті з 18.07.2019, а не з 17.07.2019, як зазначено судом першої інстанції.

З урахуванням того, що звільнення позивача відбулось 17.07.2019 року, середнє грошове забезпечення повинно обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці служби, тобто за червень 2019 року і травень 2019 року.

З поданої ГУ НП в Харківській області довідки про грошове забезпечення позивача вбачається, що за червень 2019 р. поліцейському було нараховано 12.849,99 грн. за 30 днів, а за травень 2019 р. поліцейському було нараховано 9296,69 грн. за 31 день.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає (12.849,99 грн.+9296,69 грн.)/(31+30) = 363,06 грн.

Таким чином, за час вимушеного прогулу, а саме, за період з 18.07.2019 року по 31.10.2019 року (106 календарних днів вимушеного прогулу), з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача належить стягнути середнє грошове забезпечення в загальній сумі 363,06 грн. х 106 календарних дні, що дорівнює 38484 грн. 36 коп.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті Кодексу зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на положення вищезазначених норм законодавства, колегія суддів вважає за необхідне змінити абзац 5 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року, виклавши його в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.07.2019 по 31.10.2019 без врахування податків і зборів у розмірі 38484,36 (тридцять вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн.) 36 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн., колегія суддів зауважує на таке.

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів ваажає за необхідне зауважити на те, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

В свою чергу, позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, не надано жодних доказів заподіяння їй або членам її родини душевних страждань протиправними діями, рішеннями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування практики ЄСПЛ, колегія суддів зауважує на таке.

Так, у контексті цієї справи треба зазначити, що застосування практики ЄСПЛ передбачає застосування принципів, підходів цього Суду до вирішення спорів по суті, однак розмір справедливої сатисфакції, яку стягує ЄСПЛ на підставі статті 41 Конвенції на прикладі однієї справи, не може бути достатнім орієнтиром та обґрунтуванням стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень в цій адміністративній справі.

Посилання позивача на рішення ЄСПЛ від 27.07.2004 "Ромашов проти України", в даному випадку, є безпідставними, оскільки у цьому рішенні, дійсно, Суд присудив з держави у рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 Євро, однак з підстав встановлення тривалого невиконання рішення, винесеного на користь заявника, порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявник не мав ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого він міг би отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Водночас, вказаний розмір відшкодування моральної шкоди Судом застосовується у випадках відсутності ефективного національного засобу захисту, що не є тотожним оскаржуваним у даній справі правовідносинам.

Згідно з ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає зміні у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити абзац 5 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/8067/19 , виклавши його в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 18.07.2019 по 31.10.2019 без врахування податків і зборів у розмірі 38484, 36 (тридцять вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн.) 36 коп.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/8067/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 03.02.2020 року