Справа № 640/10020/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокомпанія «АНВІ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокомпанія «АНВІ» (далі - Позивач, ТОВ «Автокомпанія «АНВІ») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2019 року № з податку на прибуток приватних підприємств за формою «Р» в частині збільшення податкового зобов`язання в сумі 6 097,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 1 524,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні бази оподаткування податком на прибуток контролюючий орган помилково включив до неї суму податку на додану вартість, а також невірно визначив ставку податку 19% замість 18%.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано фіктивності господарських операцій між ТОВ «Автокомпанія «АНВІ» і ТОВ «Дронт», а також не надано оцінку жодним аргументам ГУ ДФС у м. Києві, які відповідні обставини підтверджують.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.02.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Автокомпанія «АНВІ» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що в апеляційній скарзі ГУ ДФС у м. Києві не наведено жодних доводів та мотивів на спростування позиції Окружного адміністративного суду міста Києва.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у січні-лютому 2019 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу від 30.01.2019 року №1210 (а.с. 68) та направлення від 31.01.2019 року №175/26-15-14-04-04 згідно пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Автокомпанія «АНВІ» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Дронт» за грудень 2016 року, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість, та показників фінансової звітності з їх відображенням у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем, зокрема:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 41 052,00 грн. за 2016 рік;

- пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2016 року на загальну суму 38 839,00 грн.

Висновки перевірки зафіксовані в акті від 13.02.2019 року №178/26-15-14-04-04/38808316 (а.с. 11-28).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 12.03.2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 51 315,00 грн., у тому числі основним платежем - 41 052,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 10 263,00 грн. (а.с. 37-38);

- форми «Р» №4, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 48 549,00 грн., у тому числі за основним платежем - 38 839,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 9 710,00 грн. (а.с. 35-36).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акту, а саме - податкового повідомлення-рішення № в частині розміру основного зобов`язання з податку на прибуток та штрафних (фінансових) санкцій, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 14, 20, 44, 75, 133, 134, 136 ПК України, прийшов до висновку, що Відповідачем безпідставно враховано в якості бази оподаткування податку на прибуток суму з урахуванням податку на додану вартість, а також застосовано ставку податку 19% замість встановлених 18%.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Як вірно підкреслив суд першої інстанції, визначення доходу із джерелом його походження з України міститься у пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України. Зміст даної норми дає підстави для висновку, що податок на додану вартість не може вважатися доходом у розумінні Податкового кодексу України, а тому не може бути об`єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Аналогічний висновок випливає й зі змісту приписів п. 6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, за яким не визнаються доходами такі надходження від інших осіб - сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов`язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України передбачено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Разом з тим, зі змісту акту перевірки вбачається, що при визначенні бази оподаткування податком на прибуток ГУ ДФС у м. Києві було включено до її складу 216 063,00 грн. (84 685,10 грн. + 109 331,29 грн.) з податком на додану вартість в сумі 21 866,25 грн. (а.с. 14-15, 20, 23-24, 28), що, як було встановлено вище, вимогам чинного законодавства не відповідає.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, за наслідками проведеної перевірки об`єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств повинна була бути визначена сума у розмірі 194 196,00 грн., а не 216 063,00 грн., як помилково вказав контролюючий орган.

При цьому, за правилами п. 136.1 ст. 136 ПК України у редакції, яка була чинною станом на грудень 2016 року, базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків. Відтак, застосування Відповідачем ставки податку у розмірі 19% прямо суперечило положенням наведеної норми.

Таким чином, розмір основного грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, заниження якого було встановлено у ході проведеної перевірки, складає 34 955,28 грн. (194 196,00 х 18%), а не 41 052,00 грн. (216 063,00 х 19%), як безпідставно зазначено в акті перевірки та оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 12.03.2019 року №.

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зі змісту наданого до податкового повідомлення-рішення від 12.03.2019 року № розрахунку (а.с. 38) вбачається, що контролюючим органом до платника податків застосовано такий розмір штрафної (фінансової) санкції - 25%.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сума штрафної (фінансової) санкції з урахуванням наведених вище висновків повинна складати 8 738,82 грн. (34 955,28 х 25%), а не 10 263,00 (41 052,00 х 25%), як помилково визначив Відповідач.

Колегією суддів відхиляються всі наведені ГУ ДФС у м. Києві в апеляційній скарзі доводи з огляду на те, що викладені у ній аргументи стосуються правомірності висновків контролюючого органу про безтоварність господарських операцій між ТОВ «Автокомпанія «АНВІ» і ТОВ «Дронт», які у межах даного спору Позивачем під сумнів не ставляться, а тому обґрунтовано не були предметом оцінки суду першої інстанції. Натомість, суд апеляційної інстанції підкреслює, що жодних доводів на спростування позиції Окружного адміністративного суду міста Києва щодо неправильності проведених Позивачу нарахувань податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств Відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 05» лютого 2020 року.