Справа № 400/3915/19
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. справа № 400/3915/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС БИСАН", вул. В`яеслава Чорновола, 14,Миколаїв,54028

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6,Миколаїв,54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2019 р. № 2, № 2,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оазис Бисан» (далі-позивач, ТОВ «Оазис-Бисан») звернулось з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №2 від 05.11.2019 р. та податкове повідомлення-рішення №2 від 05.11.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що договори, укладені з контрагентами у перевіряємий період мали реальний характер та підтверджені первинними документами, тоді як висновки відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях і не підтвердженні належними доказами. Щодо висновку податкової, що товарно-транспортні накладні свідчать про нереальність господарських операцій, оскільки в них зазначена інша адреса, то позивач зазначив, що це є технічною помилкою. Також, не відповідають дійсності висновки відповідача щодо необхідності нарахування податкових зобов`язань на суму 3930 грн, у зв`язку із залишком простроченої чорної ікри на суму 19648,85 грн., адже відповідач помилково вважає, що строк придатності її складає 4 місяці замість 12.

Ухвалою від 15.11.2019 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати до суду відзив.

Відповідач надав відзив та просив у задоволенні позову відмовити, оскільки під час проведення перевірки були встановлені порушення позивачем норм податкового законодавства, тому податкові повідомлення-рішення є законними й обґрунтованими.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України).

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 30.09.2019 р. по 08.10.2019 р. податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Оазис Бисан» з питань достовірності нарахування сум від`ємного значення та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень 2019 року, за результатами якої складено акт перевірки №113/14-29-04-02-06/37758242 від 16.10.2019 р. (далі-Акт).

Згідно висновків акту, відповідачем встановлено порушення позивачем п 198.5 ст. 198, 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі-ПК України), в результаті чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на 79455 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за липень 2019 року на 17814 грн.

На підставі акта відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №2 від 05.11.2019 р. про зменшення від`ємного значення ПДВ за липень 2019 року у сумі 17814 грн.;

- №2 від 05.11.2019 р. про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунку у банку у сумі 22165 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 5541,25 грн.

Позивач не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд надаючи правову оцінку обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов`язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Відповідно до пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно пп. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Так, в акті перевірки відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання з ПДВ, у зв`язку із зазначенням у товарно-транспортних накладних адресу вул. Мельнична, 1-к, Нова Одеса, що не є адресою позивача.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач придбав у ТОВ «Трау Нутришин Україна» корм для риб у квітні 2019 р. на суму пдв 18235 грн., у липні 2019 року на суму 17814 грн. (основним видом діяльності позивача є прісноводне рибництво, що полягає у розведені цінних порід риб), зазначені суми віднесено до складу податкового кредиту квітня 2019 р., липня 2019 р. відповідно. Даний корм використовувався позивачем для годування риби, що знаходиться за адресою вул. В`ячеслава Чорновола, 14.

На підтвердження реальності вищезазначеної господарської операції позивачем надано до суду товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, платіжні доручення, а на підтвердження використання придбаної продукції позивачем надано службові записки та акти списання (а. с. 109-175).

Судом при дослідженні товарно-транспортних накладних встановлено, що дійсно в частині товарно-транспортних накладних зазначено вантажоодержувачем позивача, але з іншою адресою. Суд знаходить обґрунтованими пояснення позивача щодо технічної помилки вказання колишньої адреси позивача. Суд, також, зазначає, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною, які позивачем і були надані до суду, що вони не надавались при перевірці доказів відповідачем не надано.

Аналогічна правова позиція підтверджена постановами Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/11879/13-а, від 16.05.2018 р. у справі № 2а-0870/12052/11, від 05.06.2018 р. у справі № 2а-10089/11/1370, від 17.04.2018 р. у справі № 816/1587/17.

Щодо зазначення в акті перевірки, що станом на 01.04.2019 р. у позивача рахувався залишок чорної ікри, виробленої у листопаді 2018 р. у кількості 21 банка вартістю 19648,85 грн. і у зв`язку із спливом 4 місячного терміну придатності, позивач мав утилізувати її та нарахувати податкові зобов`язання на суму 3930 грн., то суд вважає таке обґрунтування припущенням, з огляду на таке.

Позивачем надано до суду копію ТУ У 10.2-1:2016, затверджених висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров`я України від 23.02.2016 р. №05.03.02-06/5306, відповідно до п. 3.6.2 яких, якщо ікра виготовлена без консервантів, то на тарі зазначається «без консервантів». Але, позивачем надано до суду копію етикетки, з якої вбачається, що такого зазначення не має, а навпаки зазначено консервант Е202 та термін зберігання 12 місяців (а. с. 176). На спростування зазначеного, відповідачем не надано жодного доказу.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду, що позивач допустив порушення норм податкового законодавства, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення належить скасувати, а позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1027 від 08.11.2019 р. (а. с. 4), який підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач заявив про понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги від 09.11.2019 р., в якому окрім іншого, зазначено вид послуг, вартість та порядок їх здійснення, із зазначенням тривалості годин на кожну з видів послуг, платіжне доручення №1028 від 08.11.2019 р. на суму 10000 грн., в якому зазначено призначення платежу оплата послуг з надання правничої допомоги згідно договору від 07.11.2019 р., Акт виконаних робіт від 08.11.2019 р., в якому зазначено детальний опис наданих послуг, зазначенням годин та їх вартості, копія ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 178-184).

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача надійшло клопотання, в якому просить відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. В обґрунтування свого клопотання зазначиі, що дана справи належить до категорії справ незначної складності, а документи на підтвердження надання правничої допомоги мають містити детальний опис виконаних.

Так, між позивачем та адвокатом Щедровим Є.В. був укладений договір про надання правничої допомоги від 07.11.2019 р. На підтвердження виконання цього договору до суду надано акт виконаних послуг від 08.11.2019 р., в якому зазначено перелік послуг адвоката з цінами та годинами, в якому детально описано надані послуги адвокатом, а саме зазначено, що послуги стосуються договору про надання правничої допомоги від 07.11.2019 р. за юридичну експертизу акту позапланової перевірки від 16.10.2019 р. №113/14-29-04-02-06/37758242, вивчення судової практики щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, підготовку позовної заяви та її подання про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі вищезазначеного акта, а також участь у судовому засіданні. Також, надано докази сплати платіжне доручення, в якому також зазначено призначення платежу оплата послуг з надання правничої допомоги згідно договору від 07.11.2019 р., тобто з цієї виписки вбачається, що оплата стосується саме надання послуг з правничої допомоги у даній справі.

Таким чином, надані позивачем докази підтверджують понесення ним витрат на правничу допомогу саме у даній справі.

Щодо співмірності суми 10000 грн., суд зазначає, що дійсно ця категорія справ належить до справ незначної складеності, про що свідчить відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, але поняття співмірності включає в себе не лише категорію справи, суд має враховувати і значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або її публічним інтересам, а тому суд враховує, що наявність податкових повідомлень-рішень, може вплинути на ділову репутацію позивача у його господарській діяльності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесення збитків, але і в повному сенсі має спонукати суб`єкт владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція підтверджена постановами Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №826/841/17, від 22.10.2019 р. у справі №420/1461/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд знаходить заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу співмірною із виконаною представником позивача роботою, відтак суд присуджує на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю " ОАЗИС БИСАН" (вул. В`яеслава Чорновола, 14,Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код 377,58242) до Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6,Миколаїв,54001, ідентифікаційний код 43144729) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) №2 від 05.11.2019 р. про зменшення від`ємного значення ПДВ за липень 2019 року у сумі 17814 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) №2 від 05.11.2019 р. про зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунку у банку у сумі 22165 грн. та застосування штрафної санкції у сумі 5541,25 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) на користь товариства з обмеженою відповідальністю " ОАЗИС БИСАН" (вул. В`яеслава Чорновола, 14,Миколаїв, 54028, ідентифікаційний код 37758242) судовий збір в розмірі 1921 грн. та витрати на правничу допомоги в розмірі 10000 грн.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич