Справа № 460/3502/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2020 року м. Рівне № 460/3502/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не оформленні наказів командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України»; 2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 % від місячного грошового забезпечення з 31 липня по 28 вересня 2017 року у відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України». За змістом позовної заяви, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах Збройних Сил України. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13 вересня 2017 року № 318 позивача відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, звільнено у запас за пунктом «б» за станом здоров`я. Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21 вересня 2017 року № 215 з 28 вересня 2017 року позивача виключено із списків особового складу частини, та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату. При цьому, у період проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 протягом червня липня 2017 року були проведенні організаційно-штатні заходи, за наслідками яких штатна посада, яку обіймав позивач, з 31 липня 2017 року була скорочена. З огляду на вказане, з 31 липня 2017 року відповідач припинив нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки відповідно до пункту 9.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Позивач звертає увагу на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода в розумінні пункту 1.2 вказаної Інструкції є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, а тому позивач мав право на її отримання протягом двох місяців після скорочення його штатної посади з 31 липня 2017 року. Вказане, на переконання позивача, також підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 6 лютого 2019 року в справі № 522/2738/17, згідно з яким щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, яка також підлягає обчисленню при призначенні пенсій. За наведених обставин, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у період з червня по липня 2017 року на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року № Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року № Д-322/1/6дск, від 30 червня 2017 року № Д-322/1/8дск, переліку змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у військовій частині НОМЕР_1 були проведенні організаційно-штатні заходи. Зміни до штату № 01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » введені в дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 № 172. Згідно введених змін до штату, була змінена номенклатура посад, і посада позивача була відсутня в новому штаті управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Тобто, з 31 липня 2017 року посада, яку обіймав позивач, була скорочена. Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні врегульовані розділом IX Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260. Так, пунктом 9.1. розділу IX вказаної Інструкції передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). При цьому, згідно з пунктом 4 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)). Таким чином, відповідач стверджує, що у зв`язку з скороченням штатної посади з 31 липня 2017 року позивач втратив право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550. З огляду на вказане, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій навів доводи та аргументи на користь заявлених позовних вимог тотожні викладеним у позовній заяві.

Відповідач правом на подання до суду заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

20 листопада 2019 року позовна заява надійшла до суду.

25 листопада 2019 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

5 грудня 2019 року позивач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів адміністративної справи, клопотання про розгляд справи з викликом сторін, заяву про допит свідка та заяву про зміну предмета позову, збільшення позовних вимог.

6 грудня 2019 року ухвалами суду відмовлено позивачу в прийняті до розгляду заяви про зміну предмета позову, збільшення позовних вимог, а також в задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін та заяви про допит свідка.

10 грудня 2019 року позивач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

20 грудня 2019 року позивач подав до суду заяву про зміну предмета позову.

23 грудня 2019 року ухвалою суду вказану вище заяву позивача про зміну предмета позову прийнято до розгляду.

24 грудня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

2 січня 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив.

24 січня 2020 року позивач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

3 лютого 2020 року позивач подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

З 1 серпня 1993 року ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України, в тому числі з 5 березня 2015 року на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ).

У період з червня по липень 2017 року на підставі спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року № Д-322/1/5дск, від 25 травня 2017 року № Д-322/1/6дск, від 30 червня 2017 року № Д-322/1/8дск, переліку змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у військовій частині НОМЕР_1 були проведенні організаційно-штатні заходи.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи, що зміни до штату № 01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » введені в дію з 31 липня 2017 року на підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31 липня 2017 року № 172. При цьому, згідно введених змін до штату, було змінено номенклатуру посад, і посада позивача була відсутня в новому штаті управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Крім того, 24 липня 2017 позивачем поданий рапорт начальнику відділу напрямків управління територіальної оборони управління оперативного командування «Захід» на предмет звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я. По суті рапорту клопотав перед Командувачем військ оперативного командування "Захід" начальник управління територіальної оборони управління полковник Василюк В.А.

12 серпня 2017 року начальник управління територіальної оборони управління полковник Василюк В.А. вніс подання до звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за пунктом "б" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті на підставі висновку військово-лікарської комісії.

13 вересня 2017 року командувачем Сухопутних військ Збройних сил України прийнятий наказ (по особовому складу), згідно з пунктом 17 § 3 якого позивача відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).

Згідно з витягом з наказу Командувача військ оперативного командування "Захід" (по стройовій частині) від 21 вересня 2017 року № 215, позивача з 28 вересня 2017 року виключений із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлений для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного військового комісаріату Рівненської області.

За змістом заяві по суті сторонами не заперечується, що з 31 липня 2017 року припинено нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України».

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другої статті 9 Закону №2011-12, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У період проведення організаційно-штатних заходів у військовій частині НОМЕР_1 з червня по липень 2017 року, умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначалися Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі Інструкція № 260; тут і далі в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.2 Інструкції № 260 було передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889) була встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), а саме: з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (пункт 1 Постанови).

При цьому, у пункті 2 Постанови № 889 зазначено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На реалізацію Постанови № 889, 24 жовтня 2016 року Міністерством оборони України прийнятий наказ № 550, яким затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі Інструкція № 550).

Пункт 2 Інструкції № 550 встановлював, що виплата щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) здійснюється у розмірі до 60 відсотків місячного грошового забезпечення на місяць.

Крім того, пунктами 3, 4 Інструкції № 550 було передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Водночас, суд звертає увагу на те, що правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у разі звільнення від посад (скорочення штатної посади) та у період перебування у розпорядженні визначені розділом ІХ Інструкції 260.

Так, пункт 9.1 розділу ІХ Інструкції № 260 встановлював, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Аналіз вказаних вище норм права дозволяє прийти до висновку про те, що військовослужбовцям, звільненим від посад, які вони займають, у тому числі у зв`язку з скорочення штатної посади, подальша виплата грошового забезпечення здійснюється без урахування грошових винагород, які вони отримували в період перебування на відповідній посаді.

Вказане кореспондується з положеннями пункту 4 Інструкції № 550, за змістом яких виплата військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди здійснюється виключно у період виконання ними обов`язків за посадами.

Як встановлено судом, з 31 липня 2017 року посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування «Захід», яку обіймав позивач, було скорочено, що, в свою чергу, унеможливило виконанням останнім обов`язків за такою посадою.

З огляду на вказане, суд вважає, що відповідач правомірно припинив нарахування та виплату позивачу з 31 липня 2017 року щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої інструкцією № 550.

Доказів на підтвердження того, що після 31 липня 2017 року позивач був призначений на посаду, виконання обов`язків за якою, наділяло останнього правом на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до Інструкції № 550, учасниками справи суду не надано та судом в ході судового розгляду не здобуто.

Щодо покликання позивача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в постанові від 6 лютого 2019 року в справі № 522/2738/17, то суд вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки предмет спору та обставини у справі № 522/2738/17 та даній адміністративній справі не є тотожними.

Так, у справі № 522/2738/17 судом вирішувався спір щодо включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія військовослужбовців.

Натомість, в даній справі спір між сторонами виник через не нарахування та не виплату позивачу такої щомісячної додаткової грошової винагороди з огляду на скорочення штатної посади, яку той обіймав.

Крім того, суд зауважує, що в заявах по суті сторонами наведені численні доводи та аргументи з приводу визначення службового становища позивача після 31 липня 2017 року, які не входять до предмета доказування в даній справі, у зв`язку з чим суд не надає їм правової оцінки та не враховує їх при ухваленні даного рішення.

При цьому, суд зауважує, що правову оцінку відповідним обставинам було надано Рівненським окружним адміністративним судом в рішеннях від 23 лютого 2018 року в справі № 817/1578/17 та від 23 листопада 2018 року в справі № 817/1643/18, які набрали законної сили.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає такі вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України, - відсутні.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач - Оперативне командування "Захід" Сухопутних військ Збройних Сил України (33001, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Дубенська, 2; ).

Суддя Комшелюк Т.О.