Справа № 200/12379/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року справа №200/12379/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 р. (повне рішення складено 25 листопада 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/12379/19-а (головуючий І інстанції суддя Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення відповідача в частині відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям, що прийняте за наслідком розгляду письмового звернення від 17.07.2019 року; зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй допомогу як малозабезпеченій сім`ї на підставі заяви від 17 липня 2019 року (а.с. 4-14).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 200/12379/19-а позов задоволено.

Рішення міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради, оформлене протоколом № 81 від 23 липня 2019 року, визнано протиправним та скасовано в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні соціальних виплат (допомоги на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім`ям).

Рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 26 липня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, визнано протиправним та скасовано.

Рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 26 липня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, визнано протиправним та скасовано.

Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї та допомогу на дітей одиноким матерям відповідно до заяви від 17 липня 2019 року.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 83-86).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.08.2018 року № 364 затверджено склад комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. З урахуванням отриманого подання та викладених в акті обстеження обставин 23.07.2019 року комісією прийняте рішення про відмову у призначенні соціальних виплат ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що суд зобов`язує департамент призначити та виплатити допомогу, але адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, яка з 18 травня 2010 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

За довідкою від 27 квітня 2017 року № позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

ОСОБА_1 є матір`ю чотирьох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є малолітніми у розумінні ч. 2 ст. 6 Сімейного Кодексу України, та має склад сім`ї, який складається з неї та чотирьох дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та довідкою про склад сім`ї від 17 липня 2019 року (а.с. 23-26).

17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с. 62-63).

22 липня 2019 року інспектором Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради проведена перевірка фактичного місця проживання та обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, за результатами якої складено акт № 35/438 від 27 липня 2019 року. Під час перевірки заявниця з 4-ма дітьми перебувала за адресою згідно з довідкою тимчасово переміщеної особи. Згідно результатів перевірки в системі «Аркан» заявниця постійно не перебуває у м. Маріуполі (а.с. 34).

Рішенням міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради, оформленим протоколом № 81 від 23 липня 2019 року, з урахуванням інформації, отриманої шляхом обміну з системою «Аркан», ОСОБА_1 відмовлено в призначенні соціальних виплат (допомоги на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім`ям) (а.с. 73).

На підставі зазначеного рішення міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради рішеннями Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям за зверненням від 17 липня 2019 року (а.с. 75 та зв. бік).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Умови призначення допомоги на дітей одиноким матерям передбачено статтею 18-2 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Сторонами не спростовується факт надання позивачем всіх необхідних документів.

За приписами статті 18-4 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: 1) позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; 2) позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; 3) скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; 4) реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; 5) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; 6) смерті дитини; 7) смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: 1) тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; 2) відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; 3) тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

За змістом абзаців 1, 2, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 1 червня 2000 року № 1768-III (далі - Закон № 1768-III) у цьому Законі терміни використовуються в такому значенні: соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї; малозабезпечена сім`я - сім`я, яка з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Частиною першою статті 7 Закону № 1768-III окреслено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої і вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги); з`ясовано, що малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї; у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім`ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

За приписами частини першої, абзаців 1-4 частини третьої статті 4 Закону №1768-III заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються: документ, що посвідчує особу; довідка про склад сім`ї […]; декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї […].

Частинами шостою, дев`ятою, десятою статті 4 Закону № 1768-III регламентовано, що державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи. Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз`яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування врегульований Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок № 365).

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Порядку № 365 для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 365 за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Абзацом 1 пункту 10, пункту 11 Порядку № 365 передбачено, що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (крім осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку) та отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати. Комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п`яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Пунктом 12 Порядку № 365 встановлено, що за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї або інших документів, визначених в абзацах другому і третьому пункту 7 цього Порядку, комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Згідно з пунктом 13 Порядку № 365 комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради, оформленим протоколом № 81 від 23 липня 2019 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні соціальних виплат (допомоги на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім`ям).

Рішення комісії не містить посилань на підстави відмови, встановлені законами України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», у ньому лише вказується на урахування інформації, отриманої шляхом обміну з системою «Аркан».

Разом з тим, після звернення позивача із заявою від 17 липня 2019 року інспектором Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради 22 липня 2019 року проведена перевірка фактичного місця проживання та обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, за результатами якої складено акт № 35/438 від 27 липня 2019 року, в якому зазначено, що під час перевірки заявниця з 4-ма дітьми перебувала за адресою згідно з довідкою тимчасово переміщеної особи.

Доводи представника відповідача про невиконання позивачем обов`язку щодо неповідомлення про зміну місця проживання є неприйнятними, оскільки не підтверджуються належними доказами у справі.

Крім того, обмеження права на отримання соціальних виплат не може пов`язуватися з місцем проживання людини, оскільки свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається апелянт, не є законом, а тому зазначені підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

До того ж суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 20.12.2018 у справі 826/12123/16 були залишені без змін постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року, якою визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05 листопада 2014 року № 637.

Таким чином, міською комісією з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради протиправно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні соціальних виплат (допомоги на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім`ям) з посиланням на інформацію з системи «Аркан».

В якості єдиної підстави для відмови у рішеннях Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 26 липня 2019 року вказано на рішення міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради, оформлене протоколом № 81 від 23 липня 2019 року, яким позивачеві відмовлено в призначенні соціальних виплат (допомоги на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім`ям) з урахуванням інформації, отриманої шляхом обміну з системою «Аркан».

Отже, в порушення вимог наведених вище правових норм відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за зверненням від 17 липня 2019 року з підстав, що не передбачені спеціальним законодавством.

Разом з тим, така обставина не є належною підставою для відмови у прийнятті допомоги на дітей одиноким матерям.

Правова позиція Європейського Суду з прав людини викладена у п. 23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

За таких обставин справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Інші доводи представника відповідача не спростовують встановлені обставини справи та не впливають на висновки суду.

Частиною другою статті 9 КАС України регламентовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування Рішення міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради, оформлене протоколом № 81 від 23 липня 2019 року, в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні соціальних виплат (допомоги на дітей одиноким матерям, малозабезпеченим сім`ям) та визнання протиправним та скасування Рішень Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 26 липня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям; зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї та допомогу на дітей одиноким матерям відповідно до заяви від 17 липня 2019 року.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І відповідачем не доведено, що приймаючі спірні рішення він діяв правомірно.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

П.п. 4, 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 р. у справі № 200/12379/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 5 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко