Справа № 420/6343/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6343/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: Достаєвський Д.М., - за ордером

від відповідача: Маринов Д.В.,- за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2019 року, рішення № від 01.08.2019 року про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень №№; від 01.08.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 28 жовтня 2019 року надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2019 року, рішення № від 01.08.2019 року про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень №№; від 01.08.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування фінансових санкцій, винесені на підставі акту перевірки №1315/15-32-13-04/ від 08.07.2019 року, яким зафіксоване порушення щодо не оформлення трудових відносин з водіями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , є протиправними та підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 30.07.2018 року укладено договір про надання послуг перевезення вантажу та для здійснення перевезення вантажу, 30.07.2018 року укладено договір позички (безкоштовного користування) транспортних засобів № 3 від 30.07.2018 року. На виконання зазначених договорів складені відповідні акти.

Також, 20.01.2018 року між ФОП Дерменжи та ФЛОП ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг перевезення та транспортного експедирування та 20.01.2018 року укладено договір позички (безкоштовного користування) транспортних засобів, та складені відповідні акти на виконання цих договорів.

Також, позивач у позовній заяви зазначив, що ОСОБА_5 працює водієм у ТОВ «Агротех» з 01.04.2008 року та ФОП ОСОБА_1 було надано в оренду ТОВ «Агротех» транспортний засіб й укладений договір перевезення.

Таким чином, позивач вважає, що ФОП ОСОБА_1 здійснював відносини з ФОП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ТОВ «Агротех» на підставі цивільно-правових угод про надання послуг, а не на підставі КЗпП України, всі автомобілі (і вантажні і легкові) належать до самохідних транспортних засобів, а отже договори позики таких транспортних засобів не потребують обов`язкового нотаріального посвідчення, як зазначає відповідач.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року цю позовну заяву прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №42974/19 від 15.11.2019р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що на підставі відомостей із інформаційних систем ДФС про водіїв та транспортні засоби, які на протязі 2018 року залучалися для здійснення міжнародних перевезень та на підставі податкової інформації, що надійшла від Одеської митниці ДФС встановлено використання праці найманих працівників в якості водії транспортних засобів ФОП ОСОБА_1 без оформлення трудових договорів та без нарахування та виплати заробітної плати з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Також, відповідач зазначив, що надані позивачем договори не спростовують висновки контролюючого органу, оскільки надані договори не відповідають вимогам ЦК України та мають недоліки, а саме: договори позички та оренди транспортного засобу є нікчемними, адже позивач не надав транспортні накладні на підтвердження виконання договорів про перевезення вантажу, договір оренди транспортного засобу № 1/10 та договори позички нотаріально не посвідчені, тому ГУДФС в Одеській області вважає, що зазначені договори є такими, що не підтверджують виконання робіт фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 на умовах ЦК України, та у актах приймання -передавання, укладених з ФОП ОСОБА_3 неправильно вказаний ІПН ФОП ОСОБА_3 , по договору оренди № 1/10 передано в оренду тільки транспортний засіб, а причеп не передавався та відсутні докази сплати за договором № 1/07-18.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив (вхід. №46702/19) від 10.12.2019 року), в якій він не погодився з позицією відповідача, зазначивши, що презумпція правомірності вказаних договорів не спростована на підставі рішення суду, яке б набрало законної сили, посилання відповідача на обов`язковість нотаріального посвідчення договорів позички, позивач вважає безпідставним та таким, що не відповідає приписам ст. 828 ЦК України, щодо не надання транспортних накладних, позивач зазначив, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо), тобто накладна є одним із документів, який може підтверджувати факт перевезення, та підтвердив, що в актах приймання -передавання, укладених з ФОП ОСОБА_3 допущена помилка та не вистачає однієї цифри у ІПН ФОП ОСОБА_3 , але позивач, зазначає, що у банківських документах ІПН ФОП ОСОБА_3 зазначений вірно.

Відповідач не подав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 17.12.2019 року задоволено клопотання позивача про допит в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 17 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23 січня 2020 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 23 січня 2020 року за клопотанням представника позивача відкладено судове засідання на 27 січня 2020 року.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши вступні слова представника позивача та представника відповідача, допитавши в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 26.11.1999 року зареєстровано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , номер запису до ЄДР №2 000829, одним із основних видів діяльності є: 60.24.0 оренда автомобілів, діяльність автомобільного вантажного транспорту (а.с.22).

Згідно з довідки про взяття на облік платника податків від 01.07.2008 року №378 ФОП ОСОБА_1 взятий на облік в органах державної податкової служби з 26.11.1999 року за №1292 (а.с.24).

Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДФС в Одеській області звернулося з запитом до ФОП ОСОБА_1 від 25.04.2019 року вих.№ 8081/Д/15-32-13-04-09 про те, що на підставі проведеного аналізу відомостей з інформаційних систем ДФС про водіїв та транспортні засоби, які на протязі 2018 року залучалися платниками податків для здійснення міжнародних перевезень та звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб встановлено, що протягом 2018 року серед найманих працівників ФОП ОСОБА_1 не значаться наступні особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , тому просило надати інформацію та документальні підтвердження за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року щодо фактичних видів діяльності; фактичних місць здійснення діяльності та всі документи, пов`язані з фінансово-господарською діяльністю, нарахування і сплатою податків та інших платежів до бюджету (а.с.30-32).

Суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 надано відповідь на зазначений запит (вхід. № 300-220 від 16.05.2019 року) з копіями документів згідно з опису (договори оренди транспортного засобу, договори позички, договори про надання послуг перевезення, акти приймання-передачі послуг перевезення) (а.с.33-35).

ГУДФС в Одеській області 12.06.2019 року прийнято наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » №4553 з питань дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з 24.06.2019 року тривалістю 5 робочих днів (а.с.36).

Також контролюючим органом було вручено позивачу запит про надання документів на перевірку (а.с. 37).

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.пп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУДФС в Одеській області від 12.06.2019 року № 4553, посадовими особами ГУДФС в Одеській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, за наслідками якої складено акт №1315/15-32-13-04/ від 08.07.2019 року (а.с.38-59), в якому, зокрема, зафіксовано використання праці найманих працівників в якості водіїв без оформлення трудових договорів та без нарахування заробітної плати з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , зроблений висновок, що вказаним особам позивачем повинна була нараховуватися та виплачуватися заробітна плата не нижче законодавчо встановленого мінімуму ОСОБА_4 у липні 2018 року, ОСОБА_9 у липні 2018 року, ОСОБА_3 у лютому, березні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2018 року.

Під час перевірки були використані відомості із інформаційних систем ДФС про водіїв та транспортні засоби, які на протязі 2018 року залучалися для здійснення міжнародних перевезень та податкова інформація, що надійшла від Одеської митниці ДФС, зокрема, митні декларації (а.с. 140-167), податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ФОП ОСОБА_1 за 01 квартал 2018 року, за 02 квартал 2018 року, за 03 квартал 2018 року, за 04 квартал 2018 року, в яких зазначено, що за цивільно-правовими договорами працювало « 0» (а.с. 168-171).

Відповідно до висновків акту перевірки №1315/15-32-13-04/ від 08.07.2019 року встановлені такі порушення:

- п.п. 296.1.1. п. 296 ст. 296 ПК України, п. 1 «Порядку ведення Книг обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість» в частині неналежного ведення Книги обліку доходів (Ф-10);

- п. 164.1 ст. 164, п. 1767.1ст. 167, п.п. 168.1.1. п. 168. 1 ст. 168 ПК України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб із сум законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати у 2018 році на суму 8041, 68 грн.;

- пп.1.2, 1.3, 1.4, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, п. 164.1 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 ПК України, внаслідок чого донараховано військовий збір із сум законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати у 2018 року на суму 670, 14 грн.;

- абз. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8 розділу 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано єдиний внесок у 2018 році у розмірі 22 % на суму 9828,72 грн.;

- порушення Постанови КМУ від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», ФОП ОСОБА_1 не повідомлено територіальні органи ДФС за місцем обліку про прийняття найманих працівників на роботу: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 ;

- порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме: не оформлення належним чином трудових відносин з фізичними особами: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Позивачем подано заперечення до акту перевірки (а.с.60-64), які листом ГУДФС в Одеській області від 29.07.2019 року вих. № 15810/Д/15-32-13-04-09 залишено без задоволення (а.с.64-69).

Суд встановив, що на підставі акту перевірки ГУДФС в Одеській області 01.08.2019 року прийнято:

- вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2019 року на суму 9828, 72 грн. (а.с. 25);

- рішення № від 01.08.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4914, 36 грн. (а.с. 26);

- податкове повідомлення- рішення № від 01.08.2019 року про нарахування військового збору в сумі 670, 14 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 460, 72 грн. (а.с. 28);

- податкове повідомлення- рішення № від 01.08.2019 року про нарахування податку з доходів фізичних осіб у сумі 8041, 68 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5528, 66 грн. (а.с. 27).

Одночасно, суд встановив, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області прийнято постанову про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу уповноваженими посадовими особами № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС від 31.07.2019 року в сумі 375 570 грн. за допущення до роботи ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 без укладання трудового договору (а.с. 70-72) та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1315/15-32-13-04/26291-ДФС-ФС1 від 31.07.2019 року у сумі 125 190 грн. за не нарахування та невиплату найманим працівникам ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 заробітної плати (а.с.73-74).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач вказані постанови оскаржив у судовому порядку та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 420/5053/19 позов ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області задоволено та визнані протиправними та скасовані постанова про накладення на ФОП ОСОБА_1 . штрафу уповноваженими посадовими особами № 1315/15-32-13-04/262491-ДФС від 31.07.2019 року та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 1315/15-32-13-04/26291-ДФС-ФС1 від 31.07.2019 року (а.с. 79-90). На час розгляду та вирішення справи, це рішення не набрало законної сили.

Також судом досліджені договори про надання послуг перевезення вантажу, договори позички, акти приймання-передачі, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно ОСОБА_3 , згідно з якого він зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 08.03.2003 року та вид його господарської діяльності: вантажний автомобільний транспорт, квитанції за послуги перевезення ОСОБА_3 , податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2019 року, наказ про прийняття на роботу ОСОБА_5 водієм у ТОВ «Агротех», договір оренди транспортного засобу, наказ ТОВ «Агротех» № 1/10-16 від 01.10.2016 року про закріплення автомобіля, трудова книжка ОСОБА_5 , відомості про нарахування заробітної плати ТОВ «Агротех» (а.с. 91-131).

Також судом допитані в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Під час допиту ОСОБА_4 показав, що він лише один раз укладав з ФОП ОСОБА_1 договір на перевезення та йому був переданий транспортний засіб у позичку для здійснення перевезення, у зв`язку з тим, що він пошкодив автомобіль, за надання послуг з перевезення йому не було сплачено кошти. Також свідок показав, що не перебував та не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 показав, що він з 2008 року працює водієм у ТОВ «Агротех», виконує доручення тільки ТОВ «Агротех». З ФОП ОСОБА_1 ніколи не був знайомий та не зустрічався, жодних угод з ним не укладав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представників сторін, допитавши свідків, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Так, в акті перевірки зазначено, що в порушення постанови КМУ від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботи», ФОП ОСОБА_1 не повідомлено територіальні органи ДФС за місцем обліку про прийняття найманих працівників на роботу: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та перевіркою дотримання ФОП ОСОБА_1 обов`язків щодо подання Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) встановлено порушення п.51.1 ст. 51, пп. б п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині не відображення - в звітах за 1,2,3,4 квартали 2018 року сум доходу найманого працівника ОСОБА_3 за ознакою « 101» - заробітна плата;- в звіті за 2 квартал 2018 року сум доходу найманих працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_10 за ознакою « 101» заробітна плата.

Таким чином, контролюючим органом зроблено висновок про те, що позивачем повинна була нараховуватись та виплачуватись заробітна плата не нижче законодавчо встановленого мінімуму найманим працівника ФОП ОСОБА_1 та в порушення п.164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.11. п. 168.1 ст. 168 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 не утримувався та не перераховувався до бюджету податок на доходи фізичних осіб із сум законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати у 2018 році на суму 8041, 68 грн. та не утримувався та не перераховувався до бюджету військовий збір із сум законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати у 2018 році на суму 670,14 грн. та занижено базу нарахування ЄСВ у 2018 році у розмірі 22% на суму 44 676, 00 грн., та занижено єдиний внесок у 2018 році на суму 9828, 72 грн.

Під час перевірки позивачем були надані первинні документи на підтвердження тому, що з цими фізичними особами позивач не перебував у трудових відносинах.

Так, суд встановив, що 30 липня 2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір № 2 про надання послуг з перевезення вантажу з використанням транспортних засобів (а.с.91-93).

Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що послуги за цим договором надаються протягом строку дії договору і полягають у перевезенні вантажу (кабельної продукції) за маршрутом: Одеса (Україна) - Ногинськ (Росія) згідно заявки від 30.07.2018р.

30.07.2018р. між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ОСОБА_4 (користувач) укладено договір позички (безкоштовного користування) транспортних засобів № 3 та складено акт приймання-передавання транспортних засобів № 1 від 30.07.2018р. до вказаного договору позички, згідно з яких позивач надав у тимчасове користування ОСОБА_4 сідловий тягач VOLVO F 14/440, реєстраційний номер НОМЕР_2 та напівпричіп SCHWARZMUIER SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_3 строком до 12.07.2018р. (а.с. 94-96).

12.07.2018р. ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 складено акт надання-приймання послуг № 1 за вказаним договором та акт № 2 про повернення транспортного засобу (а.с. 99).

Під час допиту ОСОБА_4 показав, що він лише один раз укладав з ФОП ОСОБА_1 договір на перевезення та йому був переданий транспортний засіб у позичку для здійснення перевезення, у зв`язку з тим, що він пошкодив автомобіль, за надання послуг з перевезення йому не було сплачено кошти. Також свідок показав, що не перебував та не перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1

20.01.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір про надання послуг з перевезення та транспортного експедирування № 1, відповідно до п. 1.1. якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором виконавець бере на себе зобов`язання за плату надати послуги перевезення та транспортного експедирування з використанням транспортних засобів сідловий тягач VOLVO F 12, реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп SCHWARZMUIER SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с. 100-102).

На підтвердження факту виконання робіт та оплати за даним договором складено акт приймання-передавання наданих послуг від 04.01.2019 року (а.с. 109) та надано копію квитанції на суму 50000,00 грн. (а.с. 110).

20.01.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_3 (користувач) укладено договір позички (безкоштовного користування) транспортних засобів № 2 та складено акт приймання-передавання транспортних засобів № 1 від 20.01.2018р. до вказаного договору позички, згідно з яких позивач надав у тимчасове користування ФОП ОСОБА_3 сідловий тягач VOLVO F 12, реєстраційний номер НОМЕР_4 та напівпричіп SCHWARZMUIER SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_5 строком до 12.07.2018р. (а.с105-107).

04.01.2019 року ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 складено акт приймання-передавання послуг № 1 за вказаним договором (а.с. 108).

Також, суд встановив, що ОСОБА_5 працює водієм у ТОВ «Агротех» з 01.04.2008р., що підтверджується копіями трудової книжки ОСОБА_5 , випискою про нарахування заробітної плати, випискою за картковими рахунками, згідно з яких він отримував заробітну плату, в тому числі, у період перевезення вантажу ФОП ОСОБА_1 (а.с. 117-125).

Ці факти та обставини підтверджені показами ОСОБА_5 в якості свідка.

Також матеріалами справи підтверджено, що між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Агротех» (орендар) укладено договір № 1/10 від 01.10.2016 року про передачу в оренду транспортного засобу: вантажний сідловий тягач-Е, марки VOLVO FН 12, реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с. 113-114).

Згідно з наказу ТОВ «Агротех» від 01.10.2016 року № 1/10-16, цей транспортний засіб закріплений за водієм ОСОБА_5 (а.с. 116)

Також матеріалами справи підтверджено, що 01 червня 2018 року між ТОВ «Агротех» (перевізник) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №1/07-18 (а.с. 127-130), пунктом 2.1.1. якого передбачено обов`язок перевізника організувати та здійснити перевезення власним, орендованим або залученим автотранспортом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_5 жодних договорів не укладалось та останній самостійно жодних послуг позивачу не надавав.

Матеріалами перевірки підтверджено, що наведені докази не були враховані контролюючим органом.

Оцінивши вказані докази по справі, суд доходить висновку, що контролюючий орган помилково дійшов висновку про допущення позивачем вказаних фізичних осіб до роботи без укладання трудового договору, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. (ст.23 КЗпП України).

Відповідно до ч.1-ч.3 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частиною 1,2 ст. 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з ст.6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз вищенаведених норм права та договірних відносин свідчить про те, що фізичними особами ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 надавались послуги ФОП ОСОБА_1 за цивільно-правовими договорами, вони не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самостійно організовували та виконували надання послуг, зобов`язання за відповідними договорами ОСОБА_4 надавались один раз, а ФОП ОСОБА_3 декілька разів на рік. ОСОБА_5 працевлаштований в ТОВ «Агротех» та самостійно позивачу ніяких послуг не надавав, а був задіяний як водій при наданні позивачу послуг з боку ТОВ «Агротех».

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження відповідача щодо відсутності документального оформлення трудових відносин є безпідставними.

Пунктами 168.1.1 168.1.2 ст. 168 ПК України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч. 5 ст. 8 цього Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи, що висновки контролюючого органу про не оформлення трудових відносин з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 не підтверджені наявними у справі доказами, суд доходить висновку, що у позивача не виникло обов`язку щодо нарахування ним заробітної плати та утримання відповідних податків та зборів, а тому оскаржувані вимога, рішення та податкові повідомлення- рішення прийняті контролюючим органом безпідставно.

Стосовно тверджень представника відповідача щодо нікчемності договорів позички транспортних засобів, у зв`язку з відсутністю їх нотаріального посвідчення, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч.4 ст.828 Цивільного кодексу України, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Зі змісту вказаної норми слідує, що договір позички (безкоштовного користування) наземних самохідних транспортних засобів за участю фізичної особи не обов`язково посвідчувати нотаріально.

Згідно з статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV, наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Підпункт "Ь" статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання Україною 07.09.2005) визначає, що під "автомобілем" мається на увазі будь-який самохідний транспортний засіб, що використовується зазвичай для перевезення на дорогах людей або вантажів або для буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей або вантажів; цей термін не включає сільськогосподарські трактори.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, автомобілі позивача належать до наземних самохідних транспортних засобів, а відтак, договори позички транспортного засобу, укладені ФОП ОСОБА_1 не потребують обов`язкового нотаріального посвідчення, а такі твердження відповідача належать відхиленню судом.

Щодо тверджень відповідача про не надання позивачем транспортних накладних на підтвердження виконання договорів про перевезення вантажу, у актах приймання -передавання, укладених з ФОП ОСОБА_3 неправильно вказаний ІПН ФОП ОСОБА_3 , по договору оренди № 1/10 передано в оренду тільки транспортний засіб, а причеп не передавався та відсутні докази сплати за договором № 1/07-18, суд також зазначає, що наявність або відсутність таких документів, помилки, допущені у цих документах, не можуть свідчити про факт допуску фізичних осіб до праці без укладення трудового договору, а тому такі доводи відхиляються судом.

Щодо посилання відповідача на те, що у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ФОП ОСОБА_1 за 01 квартал 2018 року, за 02 квартал 2018 року, за 03 квартал 2018 року, за 04 квартал 2018 року зазначено, що за цивільно-правовими договорами працювало « 0» (а.с. 168-171), суд зазначає, що такі факти теж не свідчать про те, що позивач допустив без трудового договору найманих працівників. Це свідчить лише про те, що позивач не зазначив цивільно-правові договори, але позивач не позбавлений права на виправлення допущених помилок у податковій звітності, у разі її наявності.

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини, суд вважає, що твердження контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог Податкового кодексу України та Закону України «По збір та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не знайшли свого підтвердження, а тому прийняті за наслідками перевірки вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2019 року, рішення № від 01.08.2019 року про застосування штрафних санкцій та податкові повідомлення-рішення №№; від 01.08.2019 року є протиправними та належать скасуванню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому, суд доходить висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2019 року, рішення № від 01.08.2019 року про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень №№; від 01.08.2019 року, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 01.08.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5)№ від 01.08.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) № від 01.08.2019року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5)№ від 01.08.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 04» лютого 2020 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.