Справа № 460/2984/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2020 року м. Рівне №460/2984/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; позивача - ОСОБА_1 ; представника позивача - Куль І.В.; представника відповідача 1 - не прибув; представника відповідача 2 - адвоката Рудика В.Р.; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області та Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі іменується - відповідач 1) та Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області (далі іменується - відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо ненадання вмотивованого рішення на клопотання позивача від 24.07.2019 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності; зобов`язати відповідача 1 надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, та прийняти наказ; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 22.08.2019 №558 про відмову у погодженні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Липківської сільської ради.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з клопотанням від 24.07.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. Листами від 22.08.2019 №Л-2731/0-3442/0/94-19 «Щодо розгляду клопотання» та від 28.08.2019 №Л-2731/0-3528/0/94-19 відмовлено у задоволенні клопотання з підстави непогодження такого дозволу органом місцевого самоврядування. Також позивач звертався до Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте рішенням від 22.08.2019 №558 відмовлено у наданні дозволу. Позивач вказує, що такі рішення є протиправними, оскільки винесені не у порядку та спосіб, що визначені нормами чинного законодавства. Положення статті 118 ЗК України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Такі причини, які вказані відповідачами в оскаржуваних рішеннях, не є підставами для відмови. Також позивач вказує, що відповідач 1 відмовив у наданні дозволу шляхом формування листа, а не відповідного розпорядчого документа - наказу, що є порушенням порядку розгляду клопотань та оформлення результатів такого розгляду. Просив задовольнити позов повністю.

Відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 1, обґрунтований тим, що відповідно до п. 2 цього Рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 (протокол засідання № 2) «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» № 2/1, начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Після звернення відповідача 1 до відповідача 2 з пропозицією надати погодження, отримано відмову органу місцевого самоврядування щодо надання згоди. Відтак, правові підстави для надання дозволу були відсутні. Відповідач 1 також вказує, що у разі ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач не позбавлений права самостійно виготовити такий проект. Позовна вимога про зобов`язання відповідача 1 надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою є передчасною, оскільки у разі визнання протиправною бездіяльності щодо неналежного оформлення відмови (у формі розпорядчого документа - наказу) будуть підстави для повторного розгляду клопотання позивача про надання дозволу. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Ухвалою суду від 30.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 21.11.2019.

Ухвалою суду від 21.11.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 36)), клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи задоволено, підготовче засідання відкладене на 11.12.2019.

Ухвалою суду від 11.12.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 41)), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14.01.2020.

Ухвалою суду від 14.01.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання (а.с. 47)), клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено, судове засідання відкладене на 29.01.2020.

У судове засідання 29.01.2020 прибули позивач та його представник, підтримали заявлені позовні вимоги, та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача 2, заперечив проти позову в частині позовних вимог до органу місцевого самоврядування, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Відповідач 1, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача 1, оскільки підстави для відкладення розгляду справи у порядку статей 205, 223 КАС України відсутні.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 29.01.2020.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області з клопотанням від 24.07.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (а.с. 12). До клопотання позивачем надано, зокрема, Викопіювання з публічної кадастрової карти (а.с. 13).

За результатами розгляду клопотання, Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області сформовано лист від 22.08.2019 №Л-2731/0-3442/0/94-19 «Щодо розгляду клопотання», у якому повідомлялося що згідно рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», з 15.10.2014 під час розгляду клопотань фізичних та юридичних осіб про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земель сільськогосподарського призначення державної власності Головним управлінням у Рівненській області, органи місцевого самоврядування за місцем розташування відповідної ділянки висловлюють позицію щодо можливості надання такого дозволу; на лист від 05.08.2019 №Л-2731/0-3104/0/94-19 Липківська сільська рада не надала відповіді щодо можливості надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою; таким чином, відповідач 1 відмовляє у задоволенні клопотання (а.с. 15).

Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області також сформовано лист від 28.08.2019 №Л-2731/0-3528/0/94-19, у якому повідомлено, що на лист від 05.08.2019 №Л-2731/0-3104/0/94-19 (на момент розгляду клопотання) Липківська сільська рада не надала відповіді щодо можливості надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою; пізніше листом від 27.08.2019 Липківська сільська рада повідомила про заперечення у наданні такого дозволу у зв`язку з потребою у земельних ділянках місцевих військовослужбовців, які перебували і перебувають у зоні АТО; таким чином, відповідач 1 відмовляє у задоволенні клопотання (а.с. 14).

Окрім того, позивач звертався до Липківської сільської ради із заявою від 19.07.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, що розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області, для ведення особистого селянського господарства - як учаснику антитерористичної операції (а.с. 16).

Рішенням Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 22 серпня 2019 року №558 «Про заяву жителя м . Рівне вул . Корольова, 5/44 ОСОБА_1 » позивачу відмовлено у наданні дозволу щодо розроблення проекту землеустрою у зв`язку з відсутністю вільних земель державної власності, що зарезервовані для передачі у власність для ведення селянського господарства учасникам АТО та сім`ям загиблих (далі іменується - Рішення №558) (а.с. 17).

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктами владних повноважень в основу оскаржуваних рішень, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

За правилами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (далі іменується - ЗК України), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положення статті 118 ЗК України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема:

сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України);

центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (частина четверта статті 122 ЗК України).

У даному випадку позивач звертався до відповідача 1 з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки саме державної власності.

При чому, відмова відповідача 1 у задоволенні клопотання базувалася виключно на тому, що орган місцевого самоврядування не надав відповідного погодження, що є протиправним. Така підстава для відмови у задоволенні клопотання не міститься у статті 118 ЗК України.

Щодо змісту та форми рішення відповідача 1 з питань надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі іменується - Положення №333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за №1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600 (далі іменується - Інструкція №600) накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Пунктом 123 Інструкції №600 визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Дана Інструкція №600 втратила чинність 06.08.2019 на підставі Наказу Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру «Про внесення зміни до наказу Держгеокадастру від 29.12.2016 № 360 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, в системі Держгеокадастру» та визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Держгеокадастру» №203 від 06.08.2019.

Інструкція №600 була чинна на момент звернення позивача до відповідача 1 з клопотанням від 24.07.2019.

Інструкція №600 втратила чинність на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Відповідно до Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади №55, накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основної діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у його наданні, незважаючи на надсилання заявнику листа за наслідками розгляду заяви, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Оскаржувана відмова оформлена у вигляді листа від 22.08.2019 №Л-2731/0-3442/0/94-19 «Щодо розгляду клопотання» не відповідає вимогам щодо оформлення розпорядчого акта.

Окрім того, зі змісту листів від 22.08.2019 №Л-2731/0-3442/0/94-19 «Щодо розгляду клопотання» та від 28.08.2019 №Л-2731/0-3528/0/94-19 вбачається, що позивачу фактично двічі відмовлено у задоволенні одного і того ж клопотання, що є неприпустимим.

Такі листи не є належними рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні наведених норм.

Отже, у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - відповідача 1 щодо неприйняття передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України рішення (наказу) за клопотанням ОСОБА_1 від 24 липня 2019 року, як учасника бойових дій, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені законодавцем, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24 липня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, та прийняти рішення, передбачене частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, за формою, встановленою чинним законодавством.

Що стосується підстав (лист Липківської сільської ради від 27.08.2019), на які відповідач 1 послався у своєму другому листі при відмові позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в адмінмежах на території Липківської сільської ради орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності, суд зазначає наступне.

На виконання доручення віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 № 37732/0/1-14 наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України» введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 (протокол засідання № 2) «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» № 2/1.

Відповідно до п. 2 цього рішення начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Отже, зазначеним рішення колегії Держземагентства України № 2/1 фактично визначено ще одного суб`єкта земельних правовідносин при вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яким є місцева рада.

Суд звертає увагу, що як зазначалось вище, єдиною підставою для відмови можуть бути лише підстави, передбачені частиною 7 статті 118 ЗК України.

Позивач при зверненні до відповідача 1 з клопотанням про надання дозволу подав усі документи необхідні для прийняття рішення.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження, в т.ч., органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з пунктом 1 Положення №333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Підпунктом 13 п.4 цього Положення передбачено, що Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Отже, відповідач 1 є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділений повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції.

Наявність у відповідача цих поноважень виключає необхідність участі у спірних правовідносинах органу місцевого самоврядування.

Натомість, орган місцевого самоврядування відповідно до статті 122 ЗК України має повноваження виключно щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, а не державної.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, та прийняти наказ, суд зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, чітко визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Проте, у даному випадку суд не може зобов`язати відповідача 1 надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки відмова у такому наданні оформлена не у порядку та спосіб, що визначені нормами законодавства, що потребує повторного розгляду відповідачем 1 поданого позивачем клопотання та прийняття відповідного рішення - наказу.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - відповідача 2 від 22.08.2019 №558 про відмову у погодженні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення Липківської сільської ради, суд зазначає наступне.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження, в т.ч., органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Натомість, оскаржуваним Рішенням №558 відповідачем 2 вирішено питання, що не входить до його повноважень - відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою про передачу у власність земельної ділянки саме державної власності.

Тобто, відповідач 2 вийшов за межі своїх повноважень та прийняв рішення, що не віднесене до його компетенції, відтак таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Правову позицію щодо вирішення таких спорів викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №823/59/17 (провадження №К/9901/32364/18).

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачами не доведено правомірності оскаржуваних рішень у порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними і скасування Рішення №558, визнання протиправною бездіяльності відповідача 1, та зобов`язання відповідача 1 вчинити дії у порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області (33013, місто Рівне, вулиця Симона Петлюри, 37; ) та Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області (35420, Рівненська область, Гощанський район, село Липки, вулиця Миру, 2; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати Рішення Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 22 серпня 2019 року №558 «Про заяву жителя м. Рівне вул. Корольова, 5/44 ОСОБА_1 ».

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області щодо неприйняття передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України рішення (наказу) за клопотанням ОСОБА_1 від 24 липня 2019 року, як учасника бойових дій, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24 липня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, та прийняти рішення, передбачене частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, за формою, встановленою чинним законодавством, та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду.

Позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 06 лютого 2020 року.

Суддя Недашківська К.М.