Справа № 240/11663/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11663/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Скорик С.В.,

за участю: представника позивача - Ревуцького С.Б.,

представника ГУ ДПС у Житомирській області - Домарацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області, Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги,

встановив:

14 листопада 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, у якому просить визнати протиправними та скасувати повністю рішення від 25 червня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, рішення від 24 квітня 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 8 липня 2019 року №Ф-4727-17 У, винесені Головним управлінням ДФС у Житомирській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що була платником єдиного внеску за себе та, як роботодавець мала сплачувати єдиний внесок на суми заробітної плати найманих працівників. Для вказаних платежів передбачені були різні бюджетні рахунки. Позивач сплачувала єдиний внесок за найманих працівників у період з жовтня 2016 року до липня 2017 року, однак через сплату єдиного внеску на помилковий бюджетний рахунок в інтегрованій картці платника єдиного внеску за кодом платежу 00 виникла переплата, тоді як в інтегрованій картці платника єдиного внеску за кодом платежу 00 виникла недоїмка на суму переплати по іншому бюджетному рахунку. Вказана недоїмка виникла через помилкове зазначення позивачем у платіжних дорученнях про сплату єдиного внеску іншого бюджетного рахунку. На підставі чого відповідачем були прийняті спірні рішення про нарахування штрафів та пені. За заявою позивача кошти за відповідними платіжними дорученнями контролюючим органом були зараховані на потрібний бюджетний рахунок, однак штрафні санкції та пеня за спірними рішеннями були нараховані відповідачем в інтегрованій картці, через що виникла недоїмка по їх сплаті, на підставі чого відповідачем складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по їх сплаті. Вважаючи вказані рішення та вимогу протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

21 листопада 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача про зміну адреси (а.с.120) та заява про поновлення строку на звернення з даним позовом (а.с.121).

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання на 13 грудня 2019 року на 10:00.

У підготовче засідання прибув представник позивача, який заявлене клопотання про поновлення строку на звернення з даним позовом підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання 13 грудня 2019 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Відзиву на адміністративний позов не подав.

Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та поновлено строк для звернення до суду з даним позовом.

У підготовчому засіданні суд ухвалою від 13 грудня 2019 року, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи на 24 січня 2020 року на 14:00, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на адміністративний позов до наступного судового засідання, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 13 грудня 2019 року (а.с.137-138).

13 грудня 2019 року електронною поштою на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та встановлення нового строку для надання відзиву, яке передано судді відповідальними особами відділу документального забезпечення суду після закінчення засідання о 10:36 (а.с.141).

21 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.147-149). В якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначає, що позивач подавав звіти про нараховані суми єдиного соціального внеску за період з 2016 та 2017 року за сплату єдиного соціального внеску нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності, однак сплата відбувалась як за роботодавцем на р/р 0625 за кодом класифікації 71040000.

Так, згідно з розрахунком штрафної санкції та даних інтегрованої картки платника податку по коду класифікації доходів бюджету 71010000 р/р 0625 нарахування та погашення ЄСВ, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договором ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності, вбачається несвоєчасне перерахування ЄСВ (а.с.150-172).

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Отже, правовим наслідком несвоєчасної сплати сум єдиного внеску для платника податків є застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені.

Оскільки, позивач за весь період виникнення недоїмки, не цікавилась змінами у розрахункових рахунках для сплати єдиного соціального внеску, внаслідок чого з 2016 року до березня 2019 року здійснювалось нарахування штрафних санкцій та пені.

Тільки, в березні 2019 року відбувся перерахунок коштів на відповідний рахунок, однак штрафна санкція та пеня є не сплаченими та не можуть бути автоматично погашеними, оскільки, нарахування штрафних санкцій відбувається в автоматичному порядку в інтегрованій картці платника податків за відповідним кодом класифікації платежу.

Крім того, представником відповідача у відзиві зазначено, що саме на платника покладено відповідальність за правильність заповнення усіх реквізитів розрахункового документу, у тому числі при сплаті єдиного внеску. При цьому суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам відповідно до встановленого порядку.

Помилкове перерахування платником єдиного внеску коштів на невідповідні рахунки органу доходів і зборів, однак у розмірах та у строки визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", не може розцінюватися як належне виконання таким платником зобов`язання зі сплати єдиних внесків, а тому сума єдиного внеску помилково сплачена на інший рахунок не може вважатися своєчасно сплаченою та є недоїмкою в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Зважаючи на викладене, у відповідача були правові підстави для нарахування пені та штрафних санкцій відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", тому спірні рішення та вимога винесені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, є правомірними та не підлягають скасуванню.

У підготовче засідання 24 січня 2020 року прибули представник позивача та представник відповідача.

Представником відповідача подано клопотання про заміну сторони у справі на ГУ ДПС у Житомирській області (а.с.194).

У підготовчому засіданні суд ухвалами від 24 січня 2020 року, постановленими у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, залучив до участі у справі співвідповідача Головне управління ДПС у Житомирській області та закрив підготовче провадження і перейшов до розгляду справи по суті, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 24 січня 2020 року (а.с.201-202).

Представник позивача у судовому засіданні 24 січня 2020 року заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача та співвідповідача проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача та співвідповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 червня 2018 відповідачем винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 19681,81 грн (у тому числі штраф - 8577,52 грн та пеня - 11104,29 грн) за період з 21 жовтня 2016 року до 31 травня 2018 року (а.с.16).

24 квітня 2019 року відповідачем винесено рішення №4 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 19983,39 грн (у тому числі штраф 6994,28 грн та пеня - 12989,11 грн) за період з 21 вересня 2017 року до 6 березня 2019 року (а.с.17).

Крім того, відповідачем складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму 39076,48 грн від 8 липня 2019 року №Ф-4727-17 У (а.с.18).

Штрафні санкції і пеня за спірними рішеннями відповідачем нараховано за несплату несвоєчасну сплату) позивачем єдиного внеску за найманих працівників.

На думку позивача вищевказані рішення та вимога є незаконними та підлягають скасуванню, що слугувало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі враховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані спланувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, врахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону №2464-VІ передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з Розділом VII наказу Міністерства доходів і зборів України Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне врахування від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449), за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Відповідно до пункту 8 Розділу VI Інструкції №449 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до пункту 11 статті 9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а осадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно із законом.

Згідно з пунктом 11 статті 25 Закону №2464-VІ орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Здійснення помилки під час перерахування єдиного внеску до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону №2464-VІ, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника єдиного внеску при його сплаті, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 11 статті 25 Закону №2464-VІ.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України №449 від 20 квітня 2015 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 травня 2015 року за №508/26953) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно з пунктом 4 Розділу VI вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відповідно до пункту 5 Розділу VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

З вищенаведеного випливає, що вимога про сплату боргу з штрафних санкцій і пені є документом, похідним від рішень, згідно яких ці штрафи і пені нараховані платнику єдиного внеску в інтегрованій картці.

Позивач була платником єдиного внеску за себе та зобов`язана була сплачувати єдиний внесок на бюджетний рахунок 0625, МФО 811039, код ЄДРПОУ отримувача 39904577, код платежу 00.

Позивач також була платником єдиного внеску, нарахованого роботодавцем на суми заробітної плати найманих працівників та зобов`язана була сплачувати єдиний внесок на бюджетний рахунок 0625, МФО 811039, код ЄДРПОУ отримувача 39904577, код платежу 00.

Так, позивачем сплачено єдиний внесок за найманих працівників:

- 7 жовтня 2016 року у сумі 1276,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №52 (а.с.79);

- 7 листопада 2016 року у сумі 1603,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №61 (а.с.80);

- 7 грудня 2016 року у сумі 1705,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №62 (а.с.81);

- 11 січня 2017 року у сумі 1861,05 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №65 (а.с.82);

- 10 лютого 2017 року у сумі 4096,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №70 (а.с.83);

- 20 березня 2017 року у сумі 5632,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №74 (а.с.84);

- 19 квітня 2017 року у сумі 5758,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №80 (а.с.85);

- 18 травня 2017 року у сумі 4928,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно платіжного доручення №85 (а.с.86);

- 20 червня 2017 року у сумі 3773,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно квитанції №91 (а.с.87);

- 20 липня 2017 року у сумі 4928,00 грн на бюджетний рахунок 0625 згідно квитанції №01 (а.с.88).

Через сплату єдиного внеску за найманих працівників на помилковий бюджетний рахунок № НОМЕР_1 , замість № НОМЕР_2 в інтегрованій картці платника єдиного внеску за кодом платежу 00 виникла переплата, тоді як в інтегрованій картці за кодом платежу 00 виникла недоїмка в цих самих сумах.

Наявність недоїмки з єдиного внеску в інтегрованій картці за кодом платежу 00 яка виникла через помилкове зазначення позивачем в платіжних дорученнях іншого бюджетного рахунку для сплати єдиного внеску, зумовила прийняття відповідачем спірних рішень про нарахування штрафів і пені, проте усі суми єдиного внеску згідно поданих у податкову службу звітів були сплачені вчасно і в повному обсязі (а.с.19-78).

Обставини про сплату коштів з єдиного внеску на помилковий рахунок з 2016 року, стали відомі позивачу під час припинення підприємницької діяльності позивача.

У лютому 2019 року позивач звернулась до Житомирського управління ГУ ДФС у Житомирській області із заявою, в якій просила помилково сплачені кошти перевести з бюджетного рахунку № НОМЕР_1 на бюджетний рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідачем задоволено заяву позивача від 6 березня 2019 року і кошти згідно вищенаведених платіжних доручень та квитанцій на загальну суму 35560,05 грн були зараховані в інтегрованій картці за кодом платежу .

Однак, штрафні санкції і пеня за спірними рішеннями були нараховані відповідачем в інтегрованій картці, через що виникла недоїмка (борг) по їх сплаті, що стало підставою для складання відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 8 липня 2019 року №Ф-4727-17 У на суму 39076,48 грн (у тому числі штраф 14983,08 грн та пеня - 24093,40 грн) (а.с.18).

Однак, суд дійшов висновку про те, що помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми бору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначені нормами Закону №2464-VІ строки, а відтак і для застосування на підставі пункту 11 статті 25 Закону №2464-VІ штрафних (фінансових) санкцій.

Позивачем вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного внеску, що підтверджується платіжними дорученнями, звітами про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів. А тому, помилка платника податків не може бути достатньою підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату.

Водночас, у зв`язку з допущеною позивачем помилкою щодо рахунку платежу, сплачені ним кошти у день їх списання з його рахунку не були відображені в інтегрованій картці, за допомогою якої орган доходів і зборів здійснює оперативний облік ЄСВ.

Згідно з частиною 4 статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Частиною 5 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття "єдиний казначейський рахунок" закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122 (далі - Положення №122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначействі України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 Положення №122 встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Тобто, зі змісту пунктів Положення №122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок.

Правовий аналіз наведених вище норм Бюджетного кодексу України та Положення №122 дає підстави для висновку про те, що допущення платником помилок під час перерахування сум єдиного внеску на невірний бюджетний казначейський рахунок, має кваліфікуватися як дія, хоч й помилкова.

Варто відмітити, що єдиний внесок належить до загальнодержавних податків та надходить до державного бюджету України.

Також суд відмічає, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

Оскільки суми єдиного внеску сплачені позивачем на єдиний казначейський рахунок, то перерахування таких коштів із помилковим зазначенням рахунку єдиного соціального внеску не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми внеску у визначений відповідною нормою Закону №2464-VI строк.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті задекларованої суми єдиного внеску, не можуть бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених частинами 10 та 11 статті 25 Закону №2464-VI.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №816/591/16, від 21 лютого 2018 року у справі №813/1008/16, від 14 лютого 2018 року у справі №816/1254/17, від 12 червня 2018 року у справі №826/1/16, від 14 листопада 2018 року у справі №805/3665/16-а, від 24 жовтня 2018 року у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16) та від 7 лютого 2019 року у справі №820/3561/16.

Верховний Суд вважає, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем протиправно притягнуто позивача до відповідальності у вигляді штрафу та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 25 червня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 24 квітня 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та вимога Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 8 липня 2019 року №Ф-4727-17 У, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2305,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ), Головного управління ДПС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправними та скасування рішень і вимоги.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 25 червня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 24 квітня 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 8 липня 2019 року № ОСОБА_2 -4727-17 ОСОБА_3

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2305 грн 20 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 05 лютого 2020 року.

Суддя Д.М. Гурін