Справа № 640/20812/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року м. Київ № 640/20812/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Одеській області,

Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач та/бо ГУ НП в Одеській області), Національної поліції України (далі - відповідач-2 та/або НПУ) та просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області Раковець О.М. від 13.08.2018 року №14/К-603;

2. Визнати протиправним та скасувати рішення начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області Голубенко Д.І. від 10.09.2018 року №14/К-650;

3. Визнати протиправним та скасувати рішення начальника департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Іванченка В.В. від 16.11.2018 року №К-567/29/2-01-2018;

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпустки (2016-2017 роки) у розмірі 11666 гривень 67 копійок;

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти за нарахування премії та індексації в мінусовому значенні у розмірі 1575 гривень 64 копійок;

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти за затримку видачі трудової книжки та затримку здійснення фактичного розрахунку у розмірі 2666 гривень 40 копійок;

7. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 недораховану суму заробітної плати у розмірі 9678 гривень 27 копійок;

8. Стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 гривень;

9. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 року відрито провадження в адміністративній справі №640/20812/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2020р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області Національної поліції України про визнання протиправними рішень, стягнення коштів в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошових коштів за затримку видачі трудової книжки та затримку здійснення фактичного розрахунку у розмірі 2666 гривень 40 копійок, - залишено без розгляду.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним не було отримано грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, яка, в свою чергу, є альтернативною реалізацією права на відпочинок.

Також, ОСОБА_1 вказує, що ним отримувався не повному розмірі заробітна плата, зокрема премії, з огляду на що йому завдано моральної шкоди.

Крім цього, позивач стверджує про протиправність рішень, прийнятих відповідачами, за наслідком розгляду його звернень з проханням виплатити компенсацію за невикористані щорічні відпустки у період з 31.12.2016 оку по 31.12.2017 рік.

Відповідачем - 1 подано відзив на позовну заяву, що долучений до матеріалів справи.

Відповідачем - 2 подано відзив на позовну заяву, що долучений до матеріалів справи.

В свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив відповідача та письмові пояснення.

Між тим, представником Головного управління Національної поліції в Одеській області подано заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Оденській області від 31.10.2016 року №1162 о/с «По особовому складу» відповідно до статті 56 Закону України «Про національну поліцію» прийнято на службу та призначено з установленням посадових окладів згідно зі штатним розписом з 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , установивши посадовий оклад у розмірі 2400 гривень, закріпивши спеціальний жетон з індивідуальним номером (0064502), присвоївши спеціальне звання «рядовий поліції».

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Оденській області від 22.02.2017 року №306 о/с «По особовому складу» відповідно до пункту 2 частини 6 статті 73 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 28.02.2017 року за пунктом 5 частини 1 статті 77 (через службову невідповідність) рядового поліції ОСОБА_1 слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, виплативши грошову компенсацію за 05 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2017 року по день звільнення.

Вислуга років на день звільнення для виплати надбавки за вислугу років складає 03 місяців 27 днів.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.07.2017 року №1202 о/с «По особовому складу» на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року, винесеної у справі №815/1827/17 скасовано наказ в частині звільнення зі служби в поліції рядового поліції ОСОБА_1 (0064502), слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновлено рядового поліції ОСОБА_1 (0064522) на службі в поліції на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , відрахувавши з грошового забезпечення компенсацію за 05 діб невикористаної чергової відпустки за 2017 рік, сплативши грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі - 6476 гривень.

Після набрання законної сили постанови Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2017 року, винесеної у справі №815/1827/17 сплати ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2017 року по 06.06.2017 в сумі 28099,26 грн., з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.12.2017 року №14885 о/с «По особовому складу» призначено ОСОБА_1 слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, установивши посадовий оклад 2400 гривень, звільнивши з цієї посади, на якій перебував на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2

Надалі, на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2018 року №779 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0064502) слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 04 червня 2018 року, сплативши грошову компенсацію за 12 діб невикористаної чергової відпустки за період з 01 січня 2018 року по день звільнення.

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні для виплати набавки за вислугу років складає - 1 рік 07 місяців 03 днів.

Як свідчать матеріли адміністративної справи видачу трудової книжки та здійснення остаточного розрахунку з позивачем було здійснено Головним управлінням Національної поліції в Одеській області 12 червня 2018 року.

Зазначене сторонами не заперечується.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпустки (2016-2017 роки) у розмірі 11666 гривень 67 копійок суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до статті 45 Конституції України Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Частиною 1 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

З вказаного слідує, Конституцією України та Законом №580-VIII передбачено, що поліцейський реалізує гарантоване право на відпочинок в тому числі шляхом використання чергової щорічної оплачуваної відпустки.

Приписами частини 2 статті 93 Закону №580-VIII тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (ч.ч. 5-7 ст. 93 Закону №580-VIII).

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частини 8, 11 статті 93 Закону №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260), передбачено, що невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до частини 9 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно частини 10 статті 93 Закону №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Проаналізувавши наведені норми Конституції України та Закону №580-VIII суд вважає, що відповідач-1 виходить з хибного тлумачення норм законодавства. Як було зазначено, право працюючої особи на відпочинок у формі щорічної оплачуваної відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Законом визначається лише підстави, порядок та умови надання, тривалість відпусток. Законом України «Про Національну поліцію» врегульовано порядок надання відпусток поліцейським.

Так, як вже було зазначеного судом вище відповідно до частин 2, 5-7 статті 93 Закону №580-VIII тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, на користь чого свідчать вимоги частини 8, 11 статті 93 Закону України №580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

З аналізу наведених норм вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році. Більше того, їй надано право використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках. За таких обставин, вимоги частини 10 статті 93 Закону України №580-VIII та пункт 8 розділу III Порядку №260, якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, суд вважає необхідним розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

При цьому, доводи відповідача -1, що до відносин, які склались в даному випадку, підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, а саме Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставними, оскільки цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Отже, нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 не врегульовано питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки.

Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення компенсації за невикористану частину відпустки за 2016-2017 роки підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме норми Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Так, згідно частини 1 статі 83 Кодексу законів про працю України, частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічні приписи визначені також у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року №804/3722/17.

Згідно витягу з відомостей № на виплату грошового забезпечення в ,ЖНЕ ГРУ АТ КБ «ПРИВАТБАНК», М. ОДЕСА за червень 2018 року позивачу виплачено 5121,82 грн.

Як вбачається з наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 04.06.2018 року №779 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 12 діб невикористаної чергової відпустки за період з 01 січня 2018 року по день звільнення.

Між тим, у позовній заяві позивач зазначає, що у 2016 році ним не використано 5 календарних днів щорічної відпустки, а у 2017 році - 30 календарних днів.

Суд звертає увагу, що відповідачем-1 не надано суду жодних належних та достатніх доказів на спростування доводів ОСОБА_1 в частині кількості днів не використаної щорічної відпустки.

Разом з цим, при визначенні суми грошової компенсації за невикористану відпустку позивач у розрахунку взяв суму грошового забезпечення у розмірі 10000 гривень та посилається на пункту 4 частини 2 статті 53 Закону №580-VIII та пункт 8 розділу 3 Порядку №260.

Перевіряючи правильність розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку суд враховує наступне.

Так, пунктом 4 частини 2 статті 53 Закону №580-VIII визначено, що в оголошенні про проведення конкурсу зазначаються умови грошового забезпечення.

Згідно пункту 3 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 4, 5, 6 розділу I Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Грошове забезпечення курсантів ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання, яких вперше прийнято на службу в поліцію, складається з посадового окладу.

Грошове забезпечення курсантів ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання з числа молодшого складу поліції складається з посадового окладу за останньою штатною посадою, яку поліцейський займав до зарахування на навчання, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.10.2016 року №1162 о/с «По особовому складу» позивачу установлено посадовий оклад у розмірі 2400 гривень.

Пунктом 2 розділу II Порядку №260 розмір посадового окладу поліцейському встановлюється наказом по особовому складу одночасно з призначенням на відповідну штатну посаду.

Таким чином, суд вважає безпідставним твердження позивача про встановлення йому грошового забезпечення у розмірі 10000 гривень.

Більше того, суд вважає за необхідне вказати, що в розрізі пункту 6 розділу I Порядку №260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Таким чином, враховуючи те, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.10.2016 року №1162 о/с «По особовому складу» позивачу установлено посадовий оклад у розмірі 2400 гривень, твердження його про встановлення грошового забезпечення у розмірі 10000 грн. є хибними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 8 розділу III Наказу №260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Відтак, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку обрахуванню підлягає сума заробітку за календарні дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи №150 від 14.02.2019 року згідно якої загальна суму доходу ОСОБА_1 за останні 2 календарних місяці становить 17192,23 грн., середньомісячна заробітна плата складає - 8596,21 грн., а середньоденна заробітна плата складає - 307 гривень.

Звідси слідує, що сума грошової компенсації за невикористану позивачем щорічну відпустку за 2016-2017 року, а саме 35 календарних днів має становить 10745, 00 грн.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене в сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористанні відпустки (2016-2017 роки) частково, а саме стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, б. 12, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016-2017 роки в кількості 35 календарних днів, що дорівнює 10 745 (десяти тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 00 коп.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти за нарахування премії та індексації в мінусовому значенні у розмірі 1575 гривень 64 копійок суд зверне увагу на наступне.

Так, у позовній заяві позивач стверджує, що відповідачем-1 неправомірно відраховано премії та за лютий 2018 року: премія щомісячна - 458,12 грн.; березень 2018 року: премія щомісячна - 234, грн., премія додаткова - 441 грн. 76 коп., індексація - 441,76 грн.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 02.03.2018 року №313 о/с «По особовому складу» відповідно до статі 15 Закону України «Про відпустку» надано оплачувану відпустку у зв`язку з навчанням по Київському відділу поліції в місті Одесі лейтенанту поліції ОСОБА_1 з 28 лютого по 05 квітня 2018 року.

Відповідно до пояснень викладених відповідачем-1 у відзиві на позовну заяву та листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.02.2019 року №14/110 на №20/227 від 06.02.2019 року у зв`язку з наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 02.03.2018 року №313 о/с «По особовому складу» було здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача за період лютий-квітень 2018 року, а перерахунок індексації грошового забезпечення проводився протягом березня-травня 2018 року.

Згідно пункту 8 розділу III Наказу №260 поліцейським на період проведення вступного конкурсу (вступних випробувань, співбесіди) до вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, а також за час навчання у вищих начальних закладах на період проведення сесії (за умови підтвердження довідкою-викликом) надається додаткова відпустка (крім чергової) зі збереженням грошового забезпечення за посадою, крім премії.

Аналіз наведеного дає суду підстави стверджувати, що на період проведення вступного конкурсу (вступних випробувань, співбесіди) до вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, а також за час навчання у вищих начальних закладах на період проведення сесії (за умови підтвердження довідкою-викликом) за поліцейським зберігається грошове забезпечення за посадою, однак не нараховуються премії.

Посилання ж позивача на статтю 2 Закону України «Про оплату праці» судом відхиляються, оскільки цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

В свою чергу, порядок та умови, що визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання) врегульовані Порядком №260, постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції» від 11 листопада 2015 року №988, тобто є спеціальним нормативно-правовими актами, які врегульовують порядок виплати та обрахунку грошового забезпечення поліцейським.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти за нарахування премії та індексації в мінусовому значенні у розмірі 1575 гривень 64 копійок.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 недораховану суму заробітної плати у розмірі 9678 гривень 27 копійок суд звертає увагу на наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не в повній мірі виплачено йому грошове забезпечення, зокрема розмір недорахованої заробітної плати, як про то вказує ОСОБА_1 становить 9768, 27 грн., обрахунок який здійснено ним з розміру грошового забезпечення у 10000 грн. за період з січня 2018 року по квітень 2018 року.

При цьому, ОСОБА_1 вказує, що єдиним важливими складовим елементом грошового забезпечення, що значно впливає на розмір грошового забезпечення є премія, яка, в свою чергу, йому не нараховувалася.

Оцінюючи доводи викладені позивачем варто звернути увагу на наступне.

Як вже було зазначено судом вище, згідно пункту 3 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Сума посадового окладу встановлена позивачу на рівні 2400 грн.

Оклад за спеціальне звання лейтенант поліції - 1400 гривень згідно додатку №1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції» від 11 листопада 2015 року №988, а рядового поліції - 400 грн.

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Затверджено схему окладів за спеціальним званням поліцейських у розмірах згідно з додатком 1; схему посадових окладів курсантів вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання в розмірах згідно з додатком 2; схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3 - 10 (п. 3 Постанови №988).

Відповідно до пункту 4 Постанови №988 надати право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення:

1) установлювати:

посадові оклади поліцейським та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання в розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами, згідно з додатками 2 - 10;

надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.

Установлення зазначеної надбавки Голові Національної поліції та заступникам Голови здійснюється з дозволу Прем`єр-міністра України або Першого віце-прем`єр-міністра України, Віце-прем`єр-міністра України за погодженням з Міністром внутрішніх справ;

підвищення за службу в поліції особливого призначення (особам, які безпосередньо виконують функції із забезпечення громадського порядку та безпеки громадян) у розмірі до 100 відсотків посадового окладу;

2) здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Преміювання Голови Національної поліції та заступників Голови здійснюється з дозволу Прем`єр-міністра України або Першого віце-прем`єр-міністра України, Віце-прем`єр-міністра України за погодженням з Міністром внутрішніх справ;

3) надавати поліцейським матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Згідно пункту 12 розділу II Наказу №260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Поліцейським поліції охорони виплата премії здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Аналіз зазначеного дає суду підстави стверджувати, що керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надано право здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби на підставі наказів керівників органів поліції в межах наявного фонду грошового забезпечення.

Тобто, преміювання поліцейських залежить від багатьох аспектів, зокрема, їх особистого внеску в загальний результат служби, наявність фонду грошового забезпечення та є безпосередньо правом, а не обов`язком керівника органу поліції.

Таким чином, обгрунтування позивачем позовних вимог в цій частині, серед іншого, наявною у нього інформацією про отримання грошового забезпечення іншими поліцейськими у більшому розмірі, аніж він не беруться до уваги судом, оскільки премія не є сталою величиною, залежить від наявності фонду грошового забезпечення, особистого внеску поліцейського в загальний результат служби, який, в свою чергу оцінюється безпосереднім керівником та здійснення якої є правом останнього.

Крім того, доводи позивача про встановлення грошового забезпечення в розмірі 10000 гривень, і як наслідок обрахування грошового забезпечення із зазначеної суми також судом відхиляються з підстав, що вказані вище при надання оцінці судом позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Водночас, твердження позивача що під час двохразового проходження професійної первинної підготовки поліцейських, ОСОБА_1 керівництво навчальних закладів, що здійснювали зазначену підготовку, та керівництво управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Одеській області пояснили, що заробітна плата - 10000 гривень виплачується після успішного проходження навчання та під час фактичного виконання обов`язків не підтверджено належним та допустимими доказами.

Суд наголошує, що сума грошового забезпечення та порядок його нарахування встановлюється Наказом №260 та Постановою №988.

Підсумовуючи наведене в сукупності суд вважає безпідставними позовні вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 недораховану суму заробітної плати у розмірі 9678 гривень 27 копійок за період з 01.01.2018 року по квітень 2018 рік.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000 гривень суд вкаже наступне.

Зі змісту позовної заяви слідує, що моральна шкода полягає у тому, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 він зазначав душевні страждання, оскільки отримував заробітну плату значно меншу оголошеної в умовах конкурсу та менше ніж таку, що отримувала його фактична дружина. Крім того, з цієї ж причини ОСОБА_3 була вимушена самостійно сплачувати за рахунками (комунальні платежі, телекомунікаційні послуги, харчування, оздоровлення тощо), що негативно випливало на відносини та відчуття гідності.

Відповідно до частини 1 статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками (ч.ч. 5, 6 ст. 7 СК України).

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування …».

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 постанови).

Проте, позивачем не зазначено, в чому саме виразились його моральні страждання, не доведено причинного зв`язку між стражданнями позивача та діями відповідача, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не надано відповідних доказів.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду суд вважає, що мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, що не відповідає принципам та завданням Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, зі змісту наведених норми випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 року у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 року у справі № 9901/377/18.

Суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Проте позивач не виконав свого обов`язку щодо доказування та не надав суду жодного доказу на підтвердження моральних страждань, а також не надав жодного обґрунтування щодо заявленого розміру моральної шкоди.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не представлено належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідача шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області Раковець О.М. від 13.08.2018 року №14/К-603, рішення начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області Голубенко Д.І. від 10.09.2018 року №14/К-650; рішення начальника департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Іванченка В.В. від 16.11.2018 року №К-567/29/2-01-2018 слід вказати наступне.

Так, у листі тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області Раковець О.М. від 13.08.2018 року №14/К-603, що наданий у відповідь на звернення позивача №К-7844 від 07.08.2018 року, яке ОСОБА_1 не долучено до матеріалів справи, повідомлено його, про те, що розрахунок на невикористану ним відпустку в році звільнення проведено відповідно до чинного законодавства, а інші підстави для компенсації за невикористану відпустку не передбачені.

У листі начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області Голубенко Д.І. від 10.09.2018 року №14/К-650, наданому у відповідь на звернення ОСОБА_1 №К-8838 від 31.08.2018 року роз`яснено останньому про здійснений перерахунок та обставини преміювання.

У листі начальника департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України Іванченка В.В. від 16.11.2018 року №К-567/29/2-01-2018, наданому у відповідь на звернення ОСОБА_1 роз`яснено останньому обставини перерахунку грошового забезпечення, виплати компенсації за невикористану відпустку та стосовно виплати не нарахованої заробітної плати.

Суд звертає увагу, що зазначені листи є фактичною відповіддю на звернення позивача, а не рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні норм КАС України.

Таким чином, суду не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Наведене обгрунтування позивачем у позовній заяві щодо порушення відповідачами Закону України «Про звернення громадян» судом не оцінюється по суті, оскільки зазначене не є предметом розгляду даної адміністративної, а відтак не входить до предмету доказування.

Також при вирішення спору по суті суд враховує відзив на позовну заяву наданий відповідачем-1.

Доводи позивача в частині пропущення строку подання відзиву на позовну заяву не з поважних причин, а також про зібрання доказів особою, довіреність якій від начальника ГУНП в Одеській області Головіна Д.В. не надавалася, з огляду на що, необхідно вирішити питання щодо допустимості відзиву на позовну заяву та додатків до нього суд відхиляє мотивуючи це наступним.

Згідно частини 5 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Суд звертає увагу, що позовні вимоги стосуються порядку нарахування та обчислення грошового забезпечення ОСОБА_1 , а відтак є логічним отримання від структурного підрозділу - управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області відповідних матеріалів, що стосується обставини, які входять до предмету доказування в адміністративній справі та надання яких забезпечують повний, об`єктивний та всебічний розгляд адміністративного позову.

Частиною 2 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 90, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, б. 12, ), Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, б. 10. Код ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, б. 12, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2016-2017 роки в кількості 35 календарних днів, що дорівнює 10 745 (десяти тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп. присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, б. 12, ).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін