Справа № 560/4082/19
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4082/19
РІШЕННЯ

іменем України

03 лютого 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участю:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: Цибака В.С., представника відповідача: Діхтярук А.С.,
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій, рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності 2-ї групи загального захворювання з 01.05.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності 2-ї групи загального захворювання з 01.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначила, що рішенням МСЕК від 16.10.2018 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання довічно. На підставі рішення МСЕК Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з січня 2019 року позивачу призначено та здійснено виплату пенсії по інвалідності. Однак, виплату пенсії припинено з 01.05.2019 року.

Вказала, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання. На вказану заяву отримала відповідь оформлену листом від 21.11.2019 року за № 7212/03-09, згідно якої виплату пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання припинено з 01.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 13 років.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки для призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 було надано відповідачу трудові книжки, які підтверджують наявність відповідного стажу.

Ухвалою суду від 13.12.2019 у цій справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що згідно проведеної перевірки щодо періоду роботи ОСОБА_1 в Сокольському дошкільному навчальному закладі "Соколятко" страховий стаж позивача становить 10 років 5 днів, при необхідних 13 роках. Тому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності 2 групи припинено з 01.05.2019. Вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

16.10.2018 позивачу - ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1109004.

З 21.12.2018 позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про припинення виплати пенсії від 07.05.2019 (пенсійна справа №71) ОСОБА_1 з 01.05.2019 припинено виплату пенсії, у зв`язку з наявними виправленнями в додатково наданій довідці про період роботи.

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання.

На вказану заяву отримала відповідь оформлену листом від 21.11.2019 року за № 7212/03-09, згідно якої виплату пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання припинено з 01.05.2019 року, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 13 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.10.2019 року №71 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 13 років.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В силу ст.32 Закону №1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Як слідує зі змісту рішення про припинення виплати пенсії від 07.05.2019 (пенсійна справа №71), в якості підстави для його винесення управління зазначає, що ОСОБА_1 з 01.05.2019 припинено виплату пенсії, у зв`язку з наявними виправленнями в додатково наданій довідці про період роботи. Крім того, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.10.2019 року №71 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 13 років.

В ході судового розгляду та із матеріалів справи, в тому числі із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , судом встановлено: згідно наказу № 55 від 02.06.1986 року з 02.07.1986 року на 24 робочі дні тимчасово прийнято на роботу ОСОБА_2 ; згідно наказу № 58 від 01.07.1986 року тимчасово прийнято на роботу вихователя ОСОБА_1 з 01.07.1986 по 11.08.1986 рік; згідно наказу № 60 від 25.08.1986 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на період з 25.08.1986-28.08.1986 рік; згідно наказу № 61 від 01.09.1986 року ОСОБА_1 тимчасово прийнято на посаду повара з 01.09.1986 року по 20.09.1986 рік; згідно наказу № 63 від 01.10.1986 року ОСОБА_1 тимчасово прийнято на посаду завгоспа з 01.10.1986 року; згідно наказу № 65 від 01.01.1987 року ОСОБА_1 звільнена з посади завгоспа з 01.01.1987 року; згідно наказу № 66 від 01.01.1987 року доручено виконувати обов`язки в/х ОСОБА_1 з 01.01.1987 року по 07.02.1987 рік; згідно наказів у період з 07.02.1987 року по 03.01.1990 року ОСОБА_2 виконувала обов`язки няні, вихователя, завгоспа та повара тимчасово на підміну відсутнього працівника; згідно наказу № 116 від 03.01.1990 року прийнято на посаду повара ОСОБА_2 тимчасово з 03.01.1990 року; згідно наказу № 79 від 11.02.1991 року переведено на постійну посаду повара 11.02.1991 року ОСОБА_3 ; згідно наказу № 9 від 15.02.1991 року надано чергову відпустку повару ОСОБА_1 з 15.02.1991 року; згідно наказу № 26 від 02.09.1991 року в зв`язку з хворобою повара ОСОБА_1 переведено з посади помічника вихователя мол. групи на посада повара ОСОБА_4 постійно.

Із дослідженого в судовому засіданні наказу №55 від 02.06.1986 по Сокольському дошкільному навчальному закладу щодо надання чергової відпустки няні старшої групи ОСОБА_5 з 02.06.1986 на 24 робочих дні, вбачається виправлення прізвища тимчасово прийнятої на посаду няні старшої групи на ОСОБА_2 .

Водночас, в судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що вказане виправлення у наказі є технічною помилкою завідувача Сокольського дошкільного навчального закладу, яка видавала наказ.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - колишні працівники ДНЗ "Соколятко", які підтвердили, що в період з 02.06.1986 по 02.09.1991 ОСОБА_2 працювала в дошкільному навчальному закладі "Соколятко" Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Серед іншого, свідок ОСОБА_5 зазначила, що у наказі №55 від 02.06.1986 по Сокольському дошкільному навчальному закладу, яким їй було надано чергову відпустку, завідувачем Сокольського дошкільного навчального закладу помилково було вказано прізвище іншої особи замість ОСОБА_2 тимчасово на посаду няні старшої групи.

Судом враховано, що наказ №55 від 02.06.1986 по Сокольському дошкільному навчальному закладу не скасований та не визнаний судом не дійсним.

Окрім того, період роботи позивача з 02.06.1986 по 02.09.1991 у дошкільному навчальному закладі "Соколятко" підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки №1 від 26.11.2018 виданої завідувачем ДНЗ "Соколятко".

Отже, період роботи позивача в дошкільному навчальному закладі "Соколятко" з 02.06.1986 по 02.09.1991 слід віднести до періоду, який включається до страхового стажу та підлягає зарахуванню для призначення позивачу пенсії по інвалідності.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про припинення ОСОБА_2 виплати пенсії по інвалідності 2-ї групи загального захворювання з 01.05.2019 року є протиправними.

Також, суд відмічає, що у рішенні від 12.12.2019 у справі «Romeva v. North Macedonia» Європейський суд з прав людини відзначив, що немає підстав уважати, що заявниця повинна нести відповідальність за неправильну оцінку чиновниками її пенсійного запиту. Навпаки, саме недостатня старанність фонду в належному збиранні та зберіганні відповідних даних призвела до помилкового рішення. У цій справі вирішальним аргументом для Євросуду став той факт, що скасування рішення про призначення пенсії грунтувалося не на нових доказах, а на переоцінці наявних. Виходячи із цього, Суд дійшов висновку, що був порушений справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу й необхідністю захисту основних прав людини, а також що тягар, покладений на заявницю, виявився надмірним. Отже, мало місце порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, враховуючи заявлені позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Враховуючи наведене, з огляду на те що позовні вимоги викладені таким чином, що не дають змогу захистити правові інтереси позивача в повній мірі, суд дійшов висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про припинення ОСОБА_2 виплати пенсії по інвалідності з 01.05.2019 року і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.10.2019 року №71 "Про відмову у призначенні пенсії по інвалідності", від 07.05.2019 року №71 "Про припинення виплати пенсії" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії по інвалідності 2-ї групи загального захворювання з 01.05.2019 року.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Оскільки, позивач на підставі Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про припинення ОСОБА_2 виплати пенсії по інвалідності з 01.05.2019 року і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.10.2019 року №71 "Про відмову у призначенні пенсії по інвалідності", від 07.05.2019 року №71 "Про припинення виплати пенсії" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії по інвалідності 2-ї групи загального захворювання з 01.05.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05 лютого 2020 року

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя П.М. Майстер