Справа № 826/12113/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Київ № 826/12113/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до т.о. Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вулиця Городецького, 13) Державного секретаря Міністерства юстиції України Буяджі Ганни Володимирівни (01001, м.Київ, вулиця Городецького, 13) Виконувачий обов`язки Державного секретаря, керівник Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапова О.А. (01001, м.Київ, вулиця Городецького, 13)
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Державного секретаря Міністерства юстиції України Буяджі Ганни Володимирівни (далі по тексту - відповідачі), третя особа - Виконуючий обов`язки Державного секретаря, керівник Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапова Олена Андріївна, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, державного секретаря Міністерства юстиції України Буяджі Ганни Володимирівни щодо винесення наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №2168/к «Про надання соціальної відпустки Державному секретарю Міністерства юстиції України Буяджі Г.В.» за підписом Державного секретаря Міністерства юстиції України Буяджі Ганни Володимирівни;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №2168/к «Про надання соціальної відпустки Державному секретарю Міністерства юстиції України Буяджі Г.В.» за підписом Державного секретаря Міністерства юстиції України Буяджі Ганни Володимирівни.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами та Кабінетом Міністрів України як суб`єктом призначення Держсекретаря не було вчинено дій та не прийнято рішень згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №230 «Про затвердження Порядку відкликання державного службовця із щорічної відпустки», частини 3 статті 12 Закону України «Про відпустки» та статті 79 Кодексу законів про працю України щодо відкликання з відпустки Державного секретаря Міністерства юстиції України Буяджі Г.В. для винесення оскаржуваного наказу.

Позивач повідомила, що Міністерство юстиції України та Прем`єр-міністр України не вчиняли дій та не приймали рішення (розпорядження) щодо відкликання Буяджі Г.В. з відпустки для винесення наказу 07 червня 2017 року №2168/к за її підписом.

В обґрунтування підстав подання даного позову позивач зазначила, що відповідачами (наказом від 07 червня 2017 року №2168/к в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапову Олену Андріївну) порушено права та законні інтереси у зв`язку з тим, що в.о. Державного секретаря, керівник Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапова Олена Андріївна незаконно звільнила позивача із займаної посади.

У запереченнях на адміністративний позов представник Міністерства юстиції України зазначив, що оскаржуваний позивачем наказ №2168/к від 07 червня 2017 року не породжує для неї жодних правових наслідків.

Додатково представник відповідача стверджував, що позивач безпідставно вважає, що саме наказом №2168/к виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України покладено на Косолапову О.А. , яка у зв`язку із вказаним наказом підписала наказ Міністерства юстиції України від 27 липня 2017 року №2986/к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ». водночас, покладення обов`язків Державного секретаря на керівника Секретаріату Державного секретаря Косолапову О.А. відбулося на підставі наказу Міністерства юстиції України від 31 березня 2017 року №1270/к «Про виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/10854/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Виконуючої обов`язки Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапової Олени Андріївни про поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року справу №826/12113/17 прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 30 листопада 2015 року призначена на посаду державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 03 травня 2017 року №1617/к «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 » на підставі подання директора Департаменту держаної виконавчої служби Поліщука Д.В. від 19 квітня 2017 року вирішено ініціювати дисциплінарне провадження та наказано дисциплінарній комісії з розгляду дисциплінарних справ МЮУ відкрити дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з метою визначення ступеня вини, характеру у тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку. Відсторонено ОСОБА_1 у період з 05 травня 2017 року по 02 червня 2017 року.

16 травня 2017 року наказом Міністерства юстиції України зупинено провадження в зв`язку із формуванням дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних проваджень. В подальшому, 16 червня 2017 року наказом Міністерства юстиції України поновлено провадження відносно позивача та в подальшому 17 липня 2017 року прийнято висновок та подання дисциплінарної комісії з розгляд дисциплінарних проваджень.

За результатами проведеного службового розслідування, Міністерством юстиції України видано наказ від 27 липня 2017 року №2986/к «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 », яким звільнено позивача з посади державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби 31 липня 2017 року за порушення Присяги державного службовця, пункт 1 частина друга статті 65 Закону України «Про державну службу».

Даний наказ від 27 липня 2017 року підписано в.о. Державного секретаря, керівником Секретаріату Державного секретаря Міністерства Косолаповою Оленою.

Листом від 14 серпня 2017 року №31010/ПІ-П-2167/14 Міністерства юстиції України підтверджується, що у період з 01 січня 2017 року по 27 липня 2017 року на час тимчасової відсутності Державного секретаря Міністерства відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 31березня 2017 року №244/6, 245/6, 246/6, 247/6, 248/6, 249/6, 250/6, 251/6, 252/6, 253/6 та від 07 червня 2017 року №2168/к виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства було покладено на керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства Косолапову О.А.

Позивач, вважаючи дії відповідачів щодо покладання на Косолапову О.А. обов`язків Державного секретаря та наказ від 07 червня 2017 року №2168/к протиправним, звернулась до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначено Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII (далі - Закон №889-VII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 Закону №889-VII повноваження керівника державної служби здійснюють: у міністерстві - державний секретар міністерства.

Згідно частини 2 статті 17 Закону №889-VII керівник державної служби: 1) організовує планування роботи з персоналом державного органу, в тому числі організовує проведення конкурсів на зайняття вакантних посад державної служби категорій "Б" і "В", забезпечує прозорість і об`єктивність таких конкурсів відповідно до вимог цього Закону; 2) забезпечує планування службової кар`єри, планове заміщення посад державної служби підготовленими фахівцями згідно з вимогами до професійної компетентності та стимулює просування по службі; 3) забезпечує своєчасне оприлюднення та передачу центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, інформації про вакантні посади державної служби з метою формування єдиного переліку вакантних посад державної служби, який оприлюднюється; 4) призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на вакантні посади державної служби категорій "Б" і "В", звільняє з таких посад відповідно до цього Закону; 5) присвоює ранги державним службовцям державного органу, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В"; 6) забезпечує підвищення кваліфікації державних службовців державного органу; 7) здійснює планування навчання персоналу державного органу з метою вдосконалення рівня володіння державними службовцями державною мовою, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону, а також іноземною мовою, яка є однією з офіційних мов Ради Європи, у випадках, якщо володіння такою мовою є обов`язковим відповідно до цього Закону; 8) здійснює контроль за дотриманням виконавської та службової дисципліни в державному органі; 9) розглядає скарги на дії або бездіяльність державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В"; 10) приймає у межах наданих повноважень рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В"; 11) виконує функції роботодавця стосовно працівників державного органу, які не є державними службовцями; 12) створює належні для роботи умови та їх матеріально-технічне забезпечення; 13) здійснює інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1034-р «Про призначення Онищенко Г.В. державним секретарем Міністерства юстиції України» призначена на відповідну посаду.

Наявною в матеріалах справи копією наказу Міністерства юстиції України від 31 березня 2017 року №252/6 підтверджується, що Державний секретар Буянджи Ганна відбула у щорічну основну відпустку з 06 по 12 червня 2017 року за період роботи з 22 квітня 2017 року по 21 квітня 2018 року, а на час відпустки виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України покладено на керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства Косолапову О.А.

Наказом Міністерства юстиції України від 31 березня 2017 року №1270/к вирішено питання виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України, зокрема, передбачено виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України на час її відсутності керівником Секретаріату Державного секретаря Міністерства Косолаповою Оленою Анатоліївною.

Листом від 08 червня 2017 року №6102/14/9-17 Державний секретар Буяджи Ганна повідомила Прем`єр-міністра України про відбуття в оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 13 червня по 02 жовтня 2017 року та покладання на період її тимчасової відсутності виконання обов`язків Державного секретаря Міністерства юстиції України на керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства Косолапову О.А.

07 червня 2017 року Міністерством юстиції України видано наказ №2168/к «Про надання соціальної відпустки Державному секретарю Міністерства юстиції України Буяджи Г.В.» за підписом Буяджи Г.В.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 13 вересня 2017 року №35366/188-0-6-17/14, наданого у відповідь на запит від 11 вересня 2017 року №1693/0/3-17, у період з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року на розгляд до Секретаріату Кабінету Міністрів України документи щодо відкликання з відпустки Буяджи Г.В. Державного секретаря Міністерства юстиції України, не подавалися.

Тобто, наказ №2168/к «Про надання соціальної відпустки Державному секретарю Міністерства юстиції України Буяджи Г.В.» від 07 червня 2017 року підписано особою (Буяджи Г.В.), яка станом на дату його видачі та підписання перебувала у відпустці та відомості про її відкликання з відпустки відсутні, а відтак суд погоджується з доводами представника позивача, що даний наказ підписаний неуповноваженою особою.

В частині доводів представника позивача про безпідставність посилання відповідачів на вимоги статті 17 Закону України «Про відпустки», суд зазначає наступне.

Вимогами статті 17 Закону України «Про відпустки» визначено, що на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів.

Згідно статті 20 Закону України «Про відпустки» тривалість відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та в разі ускладнення пологів). Вона надається повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. До відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за заявою жінки приєднати щорічну відпустку незалежно від тривалості її роботи в поточному робочому році.

Суд зазначає, що вказаними нормами передбачені аналогічні строки надання соціальної відпустки - відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю, а відтак доводи представника позивача в цій частині є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Зміст оскаржуваного наказу №2168/к від 07 червня 2017 року свідчить, що останній стосується прав та інтересів Буяджи Г.В. щодо надання їй соціальної відпустки (відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), відтак даний наказ є індивідуальним актом, який права та законні інтереси позивача не порушує.

Стосовно доводів представника позивача, що саме за підписом в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства юстиції України Косолапової Олени Андріївни, на яку оскаржуваним наказом покладено виконання обов`язків Державного секретаря, підписано наказ №2986/к від 27 липня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 , суд зазначає, що саме оскарження наказу про звільнення №2986/к від 27 липня 2017 року є належним способом відновлення порушеного права позивача.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 30 січня 2018 року у справі №826/10854/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27 липня 2017 року №2986/К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

При цьому, вищевказаний наказ оскаржувався позивачем з підстав порушення строків притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а не з підстав підписання його неуповноваженою особою.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року змінено рішення суду першої інстанції у справі №826/10854/17 та визнано протиправним звільнення позивача з підстав висновків про порушення нею присяги державного службовця.

Наведене в сукупності свідчить, що оскаржуваний наказ від 07 червня 2017 року №2168/к, як і дії відповідачів щодо його прийняття не порушують прав та законних інтересів позивача, адже такий наказ, як досліджувалось судом вище, є індивідуальним актом.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають права, свободи або законні інтереси, які порушені рішенням суб`єкта владних повноважень в межах публічно-правових відносин.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність порушеного права внаслідок вчинення відповідачами оскаржуваних дій та видачі оскаржуваного наказу, відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд вважає, що при вчиненні оскаржуваних дій відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Вимогами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного в сукупності суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з огляду на відсутність порушеного права позивача у межах спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук