Справа № 420/4713/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4713/19

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 07 жовтня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВРІЯ-В" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАВРІЯ-В" звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській митниці Державної фіскальної служби, а саме: визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000048/2 від 04 травня 2019 року; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС №UA500060/2019/00316 від 04 травня 2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позивних вимог, так як подані товариством документи для здійснення митного контролю та митного оформлення товару не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а тому заявлена митна вартість не підтверджена документально, внаслідок чого митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару.

В свою чергу, позивачем подано відзив на вказану апеляційну скаргу з якого вбачається, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як позивачем надано достатню кількість документів для розмитнення його товару за ціною укладеного договору.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2016 року між ТОВ «Таврія-В» (Покупець) та «SHANGHAI DAFEIMEL INTERNETIONAL LOGISTICS CO., LTD» (Китай) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку товару № 200.

При цьому, за наслідком отримання товару уповноваженою особою п ТОВ «Таврія-В» для митного оформлення вантажу 03 травня 2019 року подано митному органу митну декларацію № UА500060/2019/012804, в якій митна вартість товару визначена за першим методом - за ціною договору.

Для визначення митної вартості товару товариством надано до Одеської митниці ДФС наступні документи: пакувальний лист (Packing list) б/н від 11.03.2019 року; рахунок-фактура (інвойс) №MRKU5618356 від 11.03.2019 року; коносамент (Bill of lading) № 584836242 від 02.05.2019 року; автотранспортну накладну № 8356 від 02.05.2019 року; навантажувальний документ №3097 від 22.04.2019 року; декларацію про походження товару (сертифікат походження товару) №19С4401А0682/048351 від 22.03.2019 року; страховий поліс № РУIE08Е03002 від 20.03.2019 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 200 від 03.08.2016 року; Доповнення №2 до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 200 від 03.08.2016 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту)- специфікацію № 57 від 11.03.2019 року.

В свою чергу, 04 травня 2019 року Одеською митницею ДФС винесено рішення № UА500060/2019/000048/2 «Про коригування митної вартості товарів».

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів №UА500060/2019/000048/2, митним органом сформовано картку відмови в прийняті і митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500060/2019/00316.

При цьому, не погоджуючись з правомірністю прийнятих митним органом рішень товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким не погоджується судова колегія, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачем надано достатню кількість документів для здійснення митного оформлення товару за ціною контракту, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 МК України, відносини, повязані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України, митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.

Згідно ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 вищезазначеної статті зазначається перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA500060/2019/000048/2 від 04 травня 2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00316 від 04 травня 2019 року.

В даному випадку, з вищевказаних рішень вбачається, що до митного оформлення та на підтвердження митної вартості товарів товариством надано митному органу наступні документи: пакувальний лист (Packing list) б/н від 11 березня 2019 року; рахунок-фактуру (інвойс) № MRKU5618356 від 11 березня 2019 року; коносамент (Bill of lading) № 584836242 від 02 травня 2019 року; автотранспортну накладну № 8356 від 02 травня 2019 року; навантажувальний документ № 3097 від 22 квітня 2019 року; декларацію про походження товару (сертифікат походження товару) № 19С4401А0682/048351 від 22 березня 2019 року; страховий поліс № РУIE08Е03002 від 20 березня 2019 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 200 від 03 серпня 2016 року; доповнення № 2 до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 200 від 03 серпня 2016 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - специфікацію № 57 від 11 березня 2019 року.

При цьому, за наслідком проведення митних процедур, митним органом встановлено відсутність усіх належних документів для здійснення митного оформлення товару товариства, а саме:

1) відсутність інформації щодо включення/не виключення вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари;

2) зовнішньоекономічним контрактом визначена 30 % передоплата за товар, тоді як декларантом не надано доказів проведення відповідної оплати;

3) не надано сертифікат якості товару;

4) не надано доказів страхування товару.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зроблено висновок про відсутність у товариства обов`язку надавати у межах спірних правовідносин документи щодо пакування та страхування ввезеного товару, а також сертифікатів його якості, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, з оскаржуваного рішення митного органу про коригування митної вартості товару вбачається, що товариством документально не підтверджено факт включення витрат на страхування та пакування товару до його вартості.

При цьому, за офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс 2010, термін CIF (Вартість, страхування та фрахт) означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміну CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами ч. 10 ст. 58 МК України, товариством не понесено, внаслідок чого є безпідставними вимоги митного органу про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей.

Крім того, ціна на товар розуміється згідно умов CIF Одеса (відповідно до Інкотермс 2010) і включає вартість навантаження Товару у Продавця, вартість всіх митних формальностей в країні Продавця, вартість сертифікації Товару, вартість тари, вартість пакування та маркування Товару, вартість перевезення, страхування, не включаючи податки і мита на території України (пункт 2.1., 2.2. Контракту).

В даному випадку, як вбачається з умов зовнішньоекономічного контракту, до митної вартості поставленого товару вже включені такі складові, як вартість тари, вартість пакування, які зазначені в специфікації до контракту № 200 від 03 серпня 2016 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність/відсутність сертифікатів якості товару жодним чином не може впливати на визначену товариством митну вартість ввезеного товару.

В свою чергу, щодо висновку суду першої інстанції про те, що ненадання митному органу платіжних документів не могло стати підставою для прийняття оскаржуваних рішень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, обов`язок подання відповідних платіжних документів при здійсненні митного оформлення прямо передбачений приписами ч. 2 ст. 53 МК України.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що при здійсненні митного оформлення товару товариства, уповноваженою особою останнього не надано банківських платіжних документів, що стосуються оплати ввезеного товару.

Між тим, колегія суддів зазначає, що у випадку неповного переліку документів для митного оформлення або наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.

Тобто, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що відсутність відповідних документів безумовно надала право митному органу витребувати останні у товариства, так як необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларантом правильно визначено митну вартість товару.

Внаслідок чого, товариству надано строк в 10 календарних днів для надання додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Проте, декларантом повідомлено митний орган про відмову у наданні додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Тому, враховуючи, що товариством не надано додаткових документів на вимогу контролюючого органу, колегія суддів погоджується з висновками контролюючого органу, що товариством не усунуто сумнівів митного органу у правильності визначення митної вартості.

З іншого боку, з метою забезпечення повноти оподаткування митним органом проведено аналіз баз даних ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим.

Тому, враховуючи, що заявлений декларантом рівень митної вартості менший рівня на товари, митне оформлення яких здійснено та інформація про які наявна у митниці, а також враховуючи, що декларантом не надано достатнього пакету документів для підтвердження заявленої митної вартості (в тому числі, не надано додаткових документів на запит митного органу), відповідачем прийнято обґрунтоване рішення про коригування заявленої митної вартості товару, яким скориговано митну вартість товару на підставі наявних відомостей та відповідну картку відмови у здійсненні митного оформлення товару.

Між тим, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції досліджено наданий до суду платіжний документ, яким підтверджується факт здійснення передоплати за поставлений товар.

Проте, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не перевіряється доцільність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, а виключно здійснюється перевірка правомірності таких рішень, станом на момент їх прийняття, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність та за необхідності зобов`язати вчинити відповідні дії.

В даному випадку, зазначаючи про наявність відповідних платіжних документів станом на момент митного оформлення товари, уповноваженою особою товариства мали надатись такі документи під час подання митної декларації, або як додаткові документи, що витребувані митним органом.

В свою чергу, факт подачі відповідних банківських документів лише до суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не може свідчити про протиправний характер прийнятих митним органом рішень, так як останньому було відмовлено у наданні таких документів.

При цьому, судом першої інстанції не враховано вказаних обставин, а як наслідок зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАВРІЯ-В".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.