Справа № 120/3476/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р. Справа № 120/3476/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Михайловського М.В.,

представника позивача Спесивцева В.В.,

представників відповідача Андріюк О.О., Цвігуна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особа-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Вінницькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області:

- № від 09.10.2019 про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в сумі 89767,00 грн;

- № від 09.10.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 24289,00 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 19431,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 4858,00 грн;

- № від 09.10.2019 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 31543,00 грн за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивачки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 06.06.2016 по 31.12.2018. За результатами перевірки складено акт № 94/3305/ від 19.09.2019, в якому зафіксовано порушення вимог пп. 198.5 г) п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201, п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України (далі ПК України) та п. 8.1, п. 8.4 Порядку обліку платників податків, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 22.04.2014 за № 462. Так, згідно з висновками контролюючого органу позивачка завищила від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, оскільки включила до складу податкового кредиту товарно-матеріальні цінності, які придбані, але не використовуються в господарській діяльності платника. Крім того, відповідач посилається на те, що суб`єктом права власності визнаються фізичні особи (громадяни), які можуть бути власниками будь-якого майна, окрім майна, яке взагалі не може знаходитись у власності фізичних осіб. Водночас чинне законодавством не виокремлює такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець. Таким чином, суб`єктом права власності на придбані легкові та вантажні транспорті засоби є фізична особа, а не фізична-особа підприємець, яка здійснювала оплату за їх придбання. Відтак, на думку відповідача, позивача занизила свої грошової зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки не здійснила умовного продажу придбаних транспортних засобів шляхом складення податкової накладної на дату набуття права власності на товар фізичною особою та її подальшої реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН).

Позивачка вважає вказані висновки помилковими та зазначає, що з метою здійснення господарської діяльності, а саме надання послуг з перевезення, вона придбала вантажні транспортні засоби та причепи до них. Наявність усіх первинних документів, які підтверджують цей факт, відповідач під час перевірки не заперечував. Крім того, позивачка звертає увагу на те, що договори купівлі-продажу транспортних засобів укладено фізичною особою-підприємцем, оплату здійснено з рахунку підприємця, а придбаний товар використовується для здійснення господарської діяльності з перевезення. Водночас згідно з Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, транспортні засоби, які належать фізичним особам-підприємцям реєструються за ними як за фізичними особами.

Крім того, позивачка вказує на те, що інший зазначений в акті перевірки товар, а саме комп`ютери та оргтехніка, був придбаний нею як приватним підприємцем саме з метою використання у господарській діяльності та не призначався для подальшої реалізації. Відтак позивачка має право на податковий кредит у зв`язку з придбанням такого товару, а висновки контролюючого органу щодо необхідності здійснення його умовного продажу та декларування зобов`язань з податку на додану вартість є безпідставними.

Також позивачка заперечує посилання відповідача на те, що вона повинна була оформити податкові накладні на дату набуття у власність вищезазначених товарно-матеріальних цінностей та здійснити їх реєстрацію в ЄРПН. Натомість відповідач неправомірно застосував штрафні (фінансові) санкції, передбачені статтею 120-1.1 ПК України, за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, які позивачка не виписувала та не реєструвала. При цьому податковий орган самовільно визначив дату складання податкових накладних та дату їх реєстрації, хоча ані перша, ані друга події в дійсності не мали місця.

Враховуючи наведене позивачка вважає, що відповідач протиправно та за відсутності законних підстав прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 30.10.2019 відкрито провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд в порядку загального позовного провадження.

20.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказує на те, що контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивачки щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.06.2016 по 11.12.2018. За результатами перевірки виявлено порушення пп. 198.5-г) п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого зменшено суму від`ємного значення податок на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 89767,00 грн, та занижено податок на додану вартість на загальну суму 44667,00 грн, а також порушення п. 201.10 ст. 201 ПК України внаслідок перевищення граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН на 366 днів і більше на загальну суму ПДВ 66639,00 грн. Окрім того, позивачка допустила порушення вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України, а саме не подала Повідомлення за формою 20-ОПП, за що передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Відповідач зазначає, що у разі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності, в тому числі підприємницької, суб`єктом права власності виступає саме фізична особа (громадянин), а не фізична особа-підприємець. Відтак позивачка повинна була здійснити передачу придбаних товарно-матеріальних цінностей у власність шляхом оформлення умовного продажу. Тобто, придбавши транспортний засіб, комп`ютер, оргтехніку тощо, не призначені для подальшого продажу, після включення до складу податкового кредиту сум ПДВ з вартості придбаного товару при наявності належним чином складеної та зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної, позивачка також була зобов`язана нарахувати собі податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з бази оподаткування ПДВ, відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, скласти податкову накладну на дату набуття права власності на товар фізичною особою та зареєструвати її в ЄРПН протягом граничних термінів, визначених ПК України.

Таким чином, відповідач вважає, що зроблені за результатами перевірки висновки є правильними та відповідають вимогам чинного законодавства.

18.12.2019 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, які судом прийнято до розгляду відповідно до ч. 5 ст. 159 КАС України. У поясненнях зазначається, що відповідно до пп. "а" п. 198 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Разом з тим, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв`язку з придбанням товарів/послуг, які не підтверджені зареєстрованими податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних, передбаченими п. 201 ст. 201 ПК України. Відповідач вказує на те, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду. Водночас суб`єктом права власності на придбані автомобілі є фізична особа, а не фізична особа-підприємець, яка здійснювала оплату за придбання автомобіля.

Крім того, відповідач зазначає, якщо фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на балансі, визначати їх первісну та залишкову вартості, а також частку їх використання саме у господарській діяльності, такі платники не можуть включати до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ суми, сплачені у зв`язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів. Тому, враховуючи положення п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати собі податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної п. 189.1 ст. 189 ПК України, та не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду скласти та зареєструвати в ЄРПН зведену податкову накладну за товарами/послугами, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту.

Відтак відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними і підстав для їх скасування немає.

Ухвалою суду від 18.12.2019, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Наголошує на тому, що транспортні засоби та комп`ютерна техніка придбавалися позивачкою як фізичною особою-підприємцем саме для здійснення господарської діяльності та за кошти підприємця. Оскільки позивачка є платником податку на додану вартість, сплачені суми ПДВ в ціні придбаного товару правомірно включено до податкового кредиту відповідного звітного періоду. Натомість доводи відповідача про те, що позивачка після цього повинна була оформити операції з умовного продажу товару, на думку представника позивачки, є безпідставними та не узгоджуються з приписами податкового законодавства. Також представник позивачки вважає надуманими висновки контролюючого органу щодо наявності у позивачки обов`язку зареєструвати в ЄРПН податкові накладні, які нею не виписувались.

Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили та просять суд відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях. Окрім того, представники відповідача звертають увагу на те, що за результатами перевірки не заперечується право позивачки на формування податкового кредиту у зв`язку з придбанням транспортних засобів та комп`ютерної техніки. Проте зроблено висновки, що в порушення вимог закону позивачкою не здійснено умовного продажу та не зареєстровано податкові накладні на реалізацію товарно-матеріальних цінностей, що видані покупцям-платникам ПДВ.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 06.06.2016 зареєстрована Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області як фізична особа-підприємець (реєстраційний № 2964), основний вид господарської діяльності згідно з КВЕД: 49.42 "надання послуг перевезення речей (переїзду)". Позивачка є платником ПДВ, що підтверджується витягом з реєстру платників ПДВ № 041 від 10.06.2016.

Як видно з матеріалів справи, 22.07.2016 позивачка придбала в ТОВ "Статус Преміум 1" вантажний транспортний засіб (сідельний тягач), марки SCANIA 380, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 222/07/2016 від 22.07.2016, актом приймання-передачі від 25.07.2016, рахунком-фактурою №СФ-0000120 від 22.07.2016, видатковою накладною, а також платіжним дорученням № 26 від 25.07.2016, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 здійснила повну оплату вартості транспортного засобу в сумі 237300,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 39550,00 грн.

25.07.2016 продавцем ТОВ "Статус Преміум 1" виписано податкову накладну № 16 на отримувача ОСОБА_1 на суму 237300,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 36550,00 грн, яка 29.07.2019 зареєстрована в ЄРПН.

Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 26.07.2016.

Відповідні суми ПДВ з вартості придбаного товару включено позивачкою до податкового кредиту за липень 2016 року.

Крім того, згідно з договором № 223/07/2016 від 22.07.2019, укладеним між ТОВ "Статус Преміум 1" (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець), позивачка придбала транспортний засіб: спеціалізований напівпричіп-самоскид, марки BULTHUIS TDW A01, 2000 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 за ціною 97900,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу від 25.07.2016, рахунком-фактурою № СФ-0000121 від 22.07.2016, платіжним дорученням № 28 від 05.08.2016 та видатковою накладною № РН-0000125 від 25.07.2016.

За результатами вказаної господарської операції 25.07.2016 ТОВ "Статус Преміум 1" подало на реєстрацію податкову накладну № 17 на загальну суму 97900,00 грн, в тому числі ПДВ 16316,67 грн, яка зареєстрована в ЄРПН, що підтверджується відповідним витягом.

Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 26.07.2016.

Відповідні суми ПДВ з вартості придбаного товару включено позивачкою до податкового кредиту за липень 2016 року.

Крім того, 03.01.2017 на підставі договору купівлі-продажу № 012690 позивачка придбала сідельний тягач у ПП "Норд Вест", марки DAF, модель XF105.460, номер кузова НОМЕР_6 , за ціною 203150,00 грн.

Факт придбання вказаного транспортного засобу підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу № 4777/17/000582 від 06.01.2017, видатковою накладною № 10 від 06.01.2017, рахунком-фактурою № 012690 від 03.01.2017, платіжними дорученнями № 9 від 13.01.2017 на суму 80000,00 грн, № 15 від 19.01.2017 на суму 110000,00 грн та № 16 від 20.01.2017 на суму 13150,00 грн та зареєстрованою в ЄРПН податковою накладною № 19 від 06.01.2017, виписаною ПП "Норд Вест".

Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 06.01.2017..

Відповідні суми ПДВ з вартості придбаного товару включено позивачкою до податкового кредиту за січень 2017 року.

Крім того, згідно з договором № 900464 від 03.01.2017 ФОП ОСОБА_1 (покупець) придбала в ПП "Норд Вест" (продавець) транспортний засіб, а саме спеціалізований напівпричіп-самоскид, марки PANAV, номер кузова НОМЕР_8 , за ціною 218000,00 грн. Виконання вказаного договору підтверджується первинними документами, зокрема, актом прийому-передачі транспортного засобу № 4777/17/000583 від 06.01.2017, видатковою накладною № 11 від 06.01.2017, рахунком-фактурою № 9004645 від 03.01.2017, платіжними дорученнями № 21 від 27.01.2017, № 19 від 24.01.2017 та зареєстрованою податковою накладною № 21 від 06.01.2017, виписаною ПП "Норд Вест" на позивачку на суму 218000,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 36333,33 грн.

Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Суми ПДВ, сплаченого у зв`язку з придбанням цього товару, позивачкою включено до податкового кредиту за січень 2016 року.

Крім того, судом встановлено, що згідно з рахунком на оплату № 450 від 21.09.2018 позивачка придбала в ПП "Інтехсервіс-В" ноутбук Lenovo IdeaPad320-15 (81DE01VRA) за ціною з ПДВ 21950,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 191 від 24.09.2018 та видатковою накладною № 470 від 27.09.2018.

24.09.2018 ПП "Інтехсервіс-В" склало на позивачку податкову накладну № 3 на загальну суму 21950,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 3658,33 грн.

Згідно з квитанцією форми J1201009 вказана податкова накладна зареєстрована в ЄРПН за № .

Відповідні суми ПДВ з вартості придбаного товару включено позивачкою до податкового кредиту за вересень 2018 року.

Також 14.06.2017 позивачка придбала у ПП "Інтехсервіс-В" ноутбук DELL Vostro 5468 вартістю 15750,00 грн, що підтверджується рахунком на оплату № 301 від 14.06.2017, платіжним дорученням № 147 від 14.06.2017, видатковою накладною № 364 від 16.06.2017 та зареєстрованою в ЄРПН податковою накладною № 4 від 14.06.2017, виписаною вказаним підприємством на отримувача ОСОБА_1 на суму 15570,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 2595,00 грн. Ця сума включена позивачкою до податкового кредиту за червень 2018 року.

Крім того, з матеріалів справи видно, що згідно з видатковою накладною № 923 від 21.12.2018, рахунком на оплату по замовленню № 129 від 19.12.2018 та платіжним дорученням № 273 від 21.12.2018 позивачка придбала у ДП "Агрофонд-Зерно" борошно пшеничне вищого ґатунку фасоване по 2 кг в кількості 630 шт. в сумі 12732,30 грн. На підставі вказаної операції ДП "Агрофонд-Зерно" виписало податкову накладну № 44 від 21.12.2018 на загальну суму з ПДВ 12732,30 грн, яка зареєстрована в ЄРПН, що підтверджується витягом № 767762.

Водночас сплачена у зв`язку з придбанням вказаного товару сума ПДВ в розмірі 2122 грн була включено позивачкою до податкового кредиту за грудень 2016 року.

На підставі п. 75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, ст. 82 ПК України, наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області № 4033 від 26.07.2019, в період з 30 серпня по 12 вересня 2019 року відповідач провів документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період господарської діяльності з 06.06.2016 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт № 94/3305/ від 19.09.2019, в якому зафіксовано такі порушення:

- пп. 198.5 г) п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого зменшено суму від`ємного значення податок на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 89767 грн, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 44667 грн, в тому числі в липні 2016 в сумі 9287, в серпні 2016 в сумі 15949,00 грн, у вересні 2016 в сумі 13246,00 грн та в листопаді в сумі 6185,00 грн.

- п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН на 366 днів і більше на загальну суму ПДВ, зазначену в таких податкових накладних, 66639 грн;

- п. 8.1 Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462, та п. 63.3 ст. 63 ПК України у зв`язку з неподанням Повідомлення за формою 20-ОПП (порушення в цій частини позивачкою визнається, є безспірним та не входить до предмету доказування у цій справі).

09.10.2019 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 89767,00 грн;

- № , яким позивачці збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 24289,00 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 19431,00 грн та за штрафними санкціями в сумі 4858,00 грн;

- № , яким до позивачки застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 31543,00 грн за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.

Не погодившись з правомірністю вказаних рішень, позивачка звернулась до суду з позовом про їх скасування.

Вдаючись до оцінки спірних правовідносин та встановлених обставин справи, суд керується такими мотивами.

Порядок формування податкового кредиту як юридичними особами, так і фізичними особами, зареєстрованих платками ПДВ, врегульований нормами статті 198 ПК України.

Так, згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 цього ж Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пп. "а" п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пп. "а" п. 185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками-суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п. 188.1 ст. 188 ПК України).

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Водночас в силу положень п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Судом встановлено, що у 2016-2017 рр. в цілях здійснення господарської діяльності з перевезення речей та вантажів позивачка придбала у постачальників ТОВ "Статус Преміум 1" та ПП "Норд Вест" транспортні засоби, а саме сідельний тягач марки SCANIA 380 за ціною 237300,00 грн, напівпричіп-самоскид марки BULTHUIS за ціною 97900,00 грн, сідельний тягач марки DAF за ціною 203150,00 грн та напівпричіп-самоскид марки PANAV за ціною 218000,00 грн, що підтверджується первинними документами, які містяться в матеріалах справи.

У зв`язку з придбанням вказаного товару, на ім`я позивачки продавцями складено податкові накладні № 16 від 25.07.2016, № 17 від 25.07.2016, № 19 від 06.01.2017 та № 21 від 06.01.2017, які у визначеному законом порядку зареєстровані в ЄРПН. Відтак до податкового кредиту позивачкою включено ПДВ на загальну суму 126059 грн, в тому числі за липень 2016 року в сумі 55867 грн, за січень 2017 року в сумі 70192 грн.

Факт сплати позивачкою сум ПДВ при купівлі транспортних засобів повністю підтверджується належними доказами та контролюючим органом не заперечується.

Крім того, як встановлено судом під час розгляду справи, відповідач також не ставить під сумнів правомірність відображення позивачкою вказаних сум ПДВ у складі податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Разом з тим, на думку відповідача, використання фізичною особою-підприємцем в оподатковуваних операціях транспортних засобів можливе лише щодо тих транспортних засобів, які зареєстровані на суб`єкта господарювання, а не на фізичну особу.

Однак суд з такими висновками не погоджується та зазначає, що процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998.

Згідно з п. 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, за змістом цієї норми транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичною особою-підприємцем не передбачена. Тому у свідоцтві про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися фізична особа-підприємець як власник.

Судом встановлено, що основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання послуг з перевезення речей (вантажів) і саме в цілях здійснення такої діяльності позивачкою було придбано вищезазначені транспортні засоби.

Водночас відсутність можливості зареєструвати транспортні засоби за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати транспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Аналогічна правова позиція наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 803/1021/17.

Таким чином, суд зауважує, що до податкового кредиту суб`єктів господарювання-фізичних осіб, зареєстрованих платниками ПДВ, можливе включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв`язку з придбанням транспортних засобів (тягачів, причепів, напівпричепів), за умови використання таких транспортних засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності та наявності належним чином документального оформлення та підтвердження відповідних витрат і відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

Водночас особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати податкового кредиту для суб`єктів господарювання-фізичних осіб, зареєстрованих платниками податку, нормами ПК України не передбачено.

Натомість відповідач, не заперечуючи факту придбання позивачкою транспортних засобів в межах господарської діяльності (принаймні, жодних аргументованих заперечень в цій частині в акті перевірки не відображено та в ході розгляду справи не наведено) та визнаючи правомірність включення позивачкою до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у зв`язку з придбанням таких транспортних засобів, висуває до позивачки вимогу щодо необхідності здійснення умовного продажу товару з метою декларування зобов`язань з податку на додану вартість.

На переконання суду, така вимога контролюючого органу не відповідає чинному законодавству, є протиправною та передбачає вчинення платником податків дій та виконання обов`язків, не встановлених законом, що є недопустимим.

З тих самих мотивів виходить суд і при наданні оцінки висновкам перевірки в частині заниження позивачкою зобов`язань з ПДВ на суму 2595,00 грн за червень 2017 року та на суму 3658,00 грн за вересень 2018 року у зв`язку з нездійсненням умовного продажу комп`ютерної техніки (двох ноутбуків та багатофункціонального пристрою). Як зазначає відповідач, придбані товарно-матеріальні цінності не використані в господарській діяльності платника, оскільки за законодавством суб`єктом права власності визнаються фізичні особи, тоді як фізичні особи-підприємці законом не виокремлюється як окремі суб`єкти права власності.

Проте суд з позицією податкового органу не погоджується та вважає її помилковою.

Так, судом встановлено, що позивачка ФОП ОСОБА_1 у червні 2017 року та вересні 2018 року придбала у ПП "Інтехсервіс-В" комп`ютерну та оргтехніку з метою її використання в господарській діяльності. Жодних заперечень щодо цього під час розгляду справи не надходило, а тому суд визнає цей факт безспірним.

Виписані продавцем податкові накладні № 4 від 14.06.2017 на загальну суму 15570,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 2595,00 грн, та № 3 від 24.09.2018 на загальну суму 21950,00 грн, в тому числі ПДВ в сумі 3658,33 грн, зареєстровані в ЄРПН, а відтак правомірно відображені позивачкою у декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Суд зазначає, що правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та, відповідно, врахування сум податкового кредиту при визначенні суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, наступають у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів та підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Водночас факт вчинення господарських операцій з придбання позивачкою вищевказаних товарів повністю підтверджується документально і контролюючим органом не заперечується. Крім того, як встановлено судом, не заперечує відповідач і право позивачки на включення сум ПДВ, сплаченого в ціні товару, до податкового кредиту звітного періоду, що само собою свідчить про визнання того, що товар придбавався позивачкою, як платником ПДВ, саме для здійснення господарської діяльності, що є основною умовою для формування податкового кредиту.

Відтак, оскільки позивачка набула законне право на податковий кредит та, відповідно, його подальше врахування в цілях оподаткування податком на додану вартість, у неї відсутній обов`язок з умовного продажу придбаних товарів, на чому наполягає контролюючий орган.

Крім того, згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідач вказує на те, що в порушення вказаних норм ПК України позивачка не зареєструвала податкові накладні на реалізацію товарно-матеріальних цінностей в Єдиному реєстрі податкових накладних, що видані покупцям-платникам податку на додану вартість, що має наслідком відповідальність у виді штрафних санкцій, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладених.

При цьому, на думку податкового органу, умовний продаж передбачає складення позивачкою податкових накладних на дату набуття фізичною особою права власності на товар та реєстрацію цих податкових накладних в ЄРПН.

Однак суд зауважує, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг обов`язок щодо складення та реєстрації податкової накладної в ЄРПН виникає саме у продавця (постачальника) товару/послуги.

Водночас судом встановлено, що постачальником придбаних позивачкою та використаних нею у господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей (вантажних транспортних засобів, комп`ютерної техніки) були інші платники ПДВ, тоді як в позивачки відсутній визначений законом обов`язок щодо забезпечення умовного продажу товару, про що зазначалось раніше.

Крім того, про порушення строків реєстрації податкових накладних і, як наслідок відповідальність у вигляді застосування штрафних санкцій, може йти мова виключно в тому разі, якщо податкова накладна фактична складена, але не зареєстрована у терміни, передбачені законом. Тобто, обов`язок платника податку зареєструвати податкову накладну в ЄРПН виникає лише після складення такої накладної.

Відтак, враховуючи те, що позивачка не була продавцем (постачальником) товару, не здійснювала подальшу реалізацію придбаних товарно-матеріальних цінностей, не складала та не відправляла на реєстрацію податкові накладні, суд вважає безпідставними висновки контролюючого органу про порушення позивачкою строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Серед іншого судом також встановлено, що позивачка придбала у ДП "Агрофонд-Зерно" борошно пшеничне, вищого ґатунку, фасоване по 2 кг в кількості 630 шт. на загальну суму 12732,30 грн та включила до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 2122,05 грн в декларації за грудень 2018 року.

Під час розгляду справи з`ясовано, що вказаний товар використаний позивачкою не в межах господарської діяльності, а переданий на благодійність, що підтвердив в судовому засіданні представник позивачки.

Відповідно до пп. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом положень п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: 1) дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; 2) дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Водночас системний аналіз вищезазначених правових норм вказує на те, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум ПДВ до податкового кредиту є факт придбання товарів з метою їх використання в господарській діяльності.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачка за відсутності законних підстав включила до складу податкового кредиту за грудень 2018 року ПДВ в сумі 2122,00 грн у зв`язку з придбанням борошна, яка не було використане в господарській діяльності.

Втім, замість того, щоб виключити зазначену суму з податкового кредиту за відповідний звітний період, контролюючий орган висновки перевірки в цій частині обґрунтував тим, що позивачка повинна була здійснити умовний продаж на вказаний товар, скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та задекларувати зобов`язання з ПДВ.

Тобто, у даному випадку має місце порушення платником податків вимог податкового законодавства, але воно зафіксоване не у спосіб та на підставах, що визначені законом.

В цьому контексті суд зауважує, що повноваження з визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення передбаченим у законі критеріям, не повинен підміняти контролюючий орган та перебирати на себе його повноваження щодо фіксування податкового правопорушення та нарахування платнику податків пов`язаних з цим порушенням грошових зобов`язань.

До того ж у спірних правовідносинах визначення об`єкту оподаткування та сум грошових зобов`язань, що підлягають сплаті позивачкою у зв`язку з описаним вище порушенням, потребують складних арифметичних та методологічних розрахунків, що додатково вказує на неможливість часткового скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що спірні податкові рішення прийняті без дотримання вимог чинного законодавства України та порушують майнові права та інтереси позивачки, захищені статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Вінницькій області від 09.10.2019 за №№ , , належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 1456,00 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 9 жовтня 2019 року за №№ , та .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір в розмірі 1456,00 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.02.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович