Справа № 500/2063/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2063/19 пров. № 857/12244/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №500/2063/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Баб`юк П. М.,

час ухвалення рішення - 15.10.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком за вислугою років, починаючи з 20 січня 2019 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позов задоволено. Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14 серпня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за вислугою років, починаючи з 20 січня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачу не враховано до пільгового стажу період роботи з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року, оскільки у цей період позивач працював на посаді підмінного водія лісовозної машини. Зазначає, що відповідна посада не передбачена Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу, та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583, а тому підстав для зарахування цього періоду роботи немає. Згідно з поданими документами спеціальний страховий стаж позивача становить 11 років 3 місяці 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20 січня 2019 року звернувся до Теребовлянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на пільгових умовах, як такому, що досяг 55-річного віку та має пільговий трудовий стаж, у відповідності до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 14 серпня 2019 року позивач отримав відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах з підстав не врахування до пільгового стажу періоду роботи з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року у зв`язку із зазначенням посади позивача "підмінний водій лісовозної машини", що не входить до переліку професій і посад працівників лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з врахуванням пільгового трудового стажу роботи підмінним водієм по вивезенню лісу у період з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року, з часу звернення позивача з відповідно заявою до відповідача, а саме: з 20 січня 2019 року у відповідача відсутні, оскільки ОСОБА_1 підпадає під категорію осіб, які мають право на призначення пенсії на пільгових умовах, має необхідні загальний та пільговий трудовий стаж, на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг необхідного пенсійного віку, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14 серпня 2019 року про відмову у призначенні пенсії за вислугою років та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за вислугою років, починаючи з 20 січня 2019 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п."в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. У відповідності вказаного списку професія "водій автомобілів по вивезенню лісу" дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачає, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений Постановою КМУ №637 від 12 серпня 1993 року основним документом, що підтверджує наявним трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, даних за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У відповідності до пункту 23 Порядку документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів у трудовій книжці БТ-1 НОМЕР_1 , ОСОБА_1 : 24 березня 1981 року прийнятий на роботу слюсарем в Теребовлянську районну міжколгоспну шляхобудівельну організацію; 10 квітня 1982 року звільнився з роботи у зв`язку з призовом у Радянську армію; з 10 травня 1982 року по 15 травня 1984 року проходив службу в Армії; 28 травня 1984 року прийнятий на роботу водієм в Теребовлянський комбінат хлібопродуктів; 30 вересня 1986 року звільнився з роботи за власним бажанням; 01 жовтня 1986 року прийнятий на роботу водієм в цех по переробці деревини Тернопільського лісгоспзагу; 18 лютого 1987 року прийнятий водієм автомобіля по вивезенню лісу; 16 вересня 1988 року присвоєний І клас водія; 02 грудня 1989 року в цьому ж лісгоспі переведено на постійну роботу водієм по вивезенню лісу; 25 листопада 1991 року звільнився з роботи у зв`язку з ліквідацією Тернопільсьлісгоспзагу; 25 листопада 1991 року прийнятий на роботу водієм лісовозного автомобіля в Тернопільський держліспгосп; 23 травня 1995 року переведений на роботу лісником в Теребовлянське лісництво; 02 жовтня 1998 року переведений на посаду лісоруба; 01 листопада 1999 року був переведений на посаду лісника Теребовлянського лісництва; з 15 березня 2010 року переведений на посаду майстра лісу Теребовлянського лісництва; з 03 січня 2012 року переведений на посаду лісника Теребовлянського лісництва; 29 березня 2013 року звільнився з роботи; 01 квітня 2013 року прийнятий на посаду лісника в Приватне підприємство "Терліс", звідки звільнився з роботи 30 червня 2014 року; 01 липня 2014 року прийнятий на роботу лісорубом в Теребовлянське лісництво Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство"; 05 квітня 2019 року переведений на посаду робітника на лісогосподарські роботи.

Вищевказані записи в трудовій книжці позивача не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, виконані розбірливим почерком, а тому не викликають жодних сумнівів в їх достовірності, їх зміст в повній мірі підтверджує стаж роботи позивача в сфері лісового господарства на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Станом на 05 вересня 2019 року загальний трудовий стаж роботи позивача становить 38 років 03 місяця 25 днів, а спеціальний - 14 років 01 місяць 08 днів.

Крім того, вищезазначені обставини підтверджуються довідками з Державного підприємства "Тернопільське лісове господарство" від 04 вересня 2019 року №678 та 05 вересня 2019 року №677, які підтверджують особливий характер роботи і умови призначення пенсії за вислугу років (а. с. 31-32).

Разом з тим, з матеріалів справи та доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач визнає пільговий стаж позивача за період роботи водієм по вивозці лісу, однак період роботи з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року на посаді підмінного водія по вивозці лісу заперечує, оскільки ця професія не входить до переліку професій та посад, які дають право на пенсію на пільгових умовах.

Колегія суддів не приймає такі доводи до уваги та вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що робота позивача на посаді підмінного водія по вивозці лісу у період з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року за змістом є рівнозначною посаді водія по вивозці лісу, яка зазначена у Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, про що свідчать записи у трудовій книжці, оскільки у спірних правовідносинах має значення вид та характер роботи, яку фактично виконує працівник, а не назва посади.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах, як такий, що досяг 55-річного віку та має пільговий трудовий стаж, у відповідності до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із зарахування до пільгового трудового стажу роботу на посаді підмінного водія по вивезенню лісу у період з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року, а тому відмова відповідача у зарахуванні вищезазначеного стажу та призначенні пенсії на пільгових умовах є протиправною, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи за період роботи з 18 лютого 1987 року по 30 листопада 1989 року відповідно до вимог пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, починаючи з 20 січня 2019 року - з дати звернення із заявою до Пенсійного фонду відповідно до положень ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №500/2063/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.