Справа № 260/602/19
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2020 року м. Ужгород№ 260/602/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, в якому просить скасувати вимогу начальника Управління у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області М.Бадида від 08.04.19 №Ф-5729-50 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 5052,48 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2011 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Протягом 2018 - квітня 2019 року ним завжди вчасно та у встановленому розмірі сплачувався єдиний соціальний внесок, тому вважає, що у відповідача не було жодних підстав для нарахування недоїмки зі слати такого.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року зупинено провадження в даній адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №Пз/9901/10/19 (№520/3939/19).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року поновлено провадження в даній справі.

18 червня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 13.06.2019 р., відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив з мотивів його безпідставності. Зокрема, вважає, що позивач з 12 вересня 2011 року має статус фізичної особи-підприємця, тобто є платником єдиного соціального внеску згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Разом з тим, відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_1 є також адвокатом та займається індивідуальною адвокатською діяльністю, тобто є платником єдиного соціального внеску також згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 зазначеного законодавчого акту. Тому вважає, що позивач повинен сплачувати такий внесок окремо як фізична особа-підприємець та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а тому оскаржена вимога є правомірною та скасуванню не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 вересня 2011 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) (арк. спр. 6). Основним видом економічної діяльності обрано «Діяльність у сфері права» (арк. спр. 7).

01 червня 2012 року ОСОБА_1 взято на облік до органів державної податкової служби як платника єдиного податку, що знаходиться на спрощеній системі оподаткування (арк. спр. 7).

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_1 14 березня 2014 року Радою адвокатів Закарпатської області на підставі рішення від 12.03.2014 р. №19 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №021/946 (арк. спр. 82).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи квитанцій, ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок сплачував в якості платника - фізичної особи-підприємця, що обрав спрощену систему оподаткування (арк. спр. 8 - 22). Жодних аргументів щодо правильності нарахування, порядку та своєчасності сплати такого контролюючий орган не заявляє.

08 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС у Закарпатській області) винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5729-50, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску станом на 31 березня 2019 року становить 5052,48 грн. (арк. спр. 23).

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску врегульовано Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VІ (далі - Закон).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску згідно норм ст. 4 Закону є, серед інших, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону), а також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону).

Отже, законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

ОСОБА_1 сплачує єдиний внесок як фізична особа-підприємць, яка обрала спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону. Дана обставина сторонами не заперечується.

Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування контролюючим органом ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування окрема як платнику, що здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до ст. 5 Закону (в редакції, чинній на момент взяття позивача на облік як платника єдиного соціального внеску), облік осіб, зазначених у частині першій статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Розділом 4 Порядку взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №21-6 від 27.09.2010 р. (далі - Порядок №21-6), було регламентовано питання взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Так, зокрема, відповідно до п. 4.1 розділу 4 Порядку №21-6, платники єдиного внеску (крім фізичних осіб), на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", беруться на облік в органах Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них заяви за формою. Наступного робочого дня з дня взяття на облік платнику єдиного внеску безоплатно надсилається повідомлення про взяття його на облік за формою згідно з додатком 1 (п. 4.6. розділу 4 Порядку №21-6).

В подальшому питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України були врегульовані нормами Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24.11.2014 р. (далі - Порядок №1162), чинного на момент здійснення нарахування ОСОБА_1 спірної недоїмки з єдиного соціального внеску. Дія такого поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у п.п. 1, 4, 5 та 51 ч. 1 ст. 4 Закону.

Так, згідно п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Порядку №1162 взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою №12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку. Платники єдиного внеску, зазначені в п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону, подають заяву за формою №1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.

П. 3 Розділу ІІІ Порядку №1162 встановлено, що платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою №2-ЄСВ згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Аналіз положень Закону, Порядку №21-6 та №1162 свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за встановленою формою. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» законодавство не передбачає.

Доказів такого, що ОСОБА_1 подавав до контролюючого органу заяву про взяття на облік як особу, що здійснює незалежну професійну діяльність, відповідач не надав. Натомість, як вбачається з відомостей облікової картки ОСОБА_1 , відповідач самостійно 19 квітня 2018 року встановив позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що не узгоджується з нормами Порядку №1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску (арк. спр. 61).

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування створюється для забезпечення, зокрема, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації. Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб (ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону).

Абз. 3 ч. 1 ст. 20 Закону передбачено, що реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абз. 3 ч. 2 ст. 20 Закону).

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з реєстру застрахованих осіб визначається Положенням, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 р (далі - Положення №10-1).

З метою забезпечення обробки інформації в реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (п. 1 розділу ІІІ Положення №10-1).

Згідно п. 2 розділу ІІІ Положення №10-1 облікова картка відкривається в разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до п. 2 розділу ІV Положення №10-1, до облікових карток реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дослідивши форму витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1), суд зазначає, що до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів фізична особа-підприємець та самозайнята особа, тобто особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Разом з тим, такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення №10-1 не визначає.

З огляду на наведене та проведений правовий аналіз норм Закону та Положення №10-1, суд вважає, що в контролюючого органу відсутні повноваження за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно встановив позивачу як платнику єдиного соціального внеску фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності та нарахував на цій підставі недоїмку з єдиного соціального внеску.

Така правова позиція висловлена також Верховним Судом у рішенні від 02 вересня 2019 року у зразковій справі №Пз/9901/10/19 (№520/3939/19), залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року.

Суд враховує, що дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, наведених в рішенні Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у зразковій справі №Пз/9901/10/19. Зокрема, позивач є самозайнята особа, яка є платником єдиного внеску, у межах провадження незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої, викладацької, медичної практики, адвокатської практики, нотаріальної практики, релігійної (місіонерської) діяльності); відповідач є суб`єктом владних повноважень - територіальним орган доходів і зборів, на обліку якого стоїть платник єдиного внеску; предмет спору - рішення відповідача у справі (вимога) про сплату позивачем боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) винесена контролюючим органом протиправно, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Закарпатській області судові витрати, у тому числі витрати на оплату правничої допомоги адвоката, у розмірі 10000,00 грн.

Відповідач подав до суду клопотання про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що розмір такої є неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. Так, зокрема, звертає увагу суду на те, що предметом позову є визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 5052,48 грн., тоді як витрати на правничу допомогу складають 10000,00 грн., що у 2 рази перевищує ціну позову. Розгляд даної справи здійснювався у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у зв`язку з тим, що така є справою незначної складності. Окрім того, вважає, що позивач є адвокатом, а тому не потребує професійної правничої допомоги. Зазначає, що поданий в якості доказу опис не містить детальної інформації щодо наданих ОСОБА_2 послуг.

Стосовно зазначеної вимоги суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив копію договору про надання правничої допомоги від 25 квітня 2019 р., відповідно до якого вартість правничої допомоги за договором визначена в розмірі 10000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №01/1 від 26 квітня 2019 р. та опис робіт, виконаних адвокатом за укладеним з ОСОБА_1 договором від 25.04.2019 р. (акр. спр. 24- 26).

Так, згідно з умовами вказаного Договору правнича допомога полягає у підготовці документів правового характеру (позовна заява, клопотання, запити, скарги тощо) і представництві інтересів Клієнта перед державними органами і установами, підприємствами незалежно від форм власності і громадянами, а також у судах всіх юрисдикцій і інстанцій при розгляді даної справи та у виконавчому провадженні по виконанню відповідних судових рішень.

Вартість правничої допомоги за Договором визначена в розмірі 10000,00 грн. (п.2.1 Договору).

Відповідно до п. 5 Договору, Договір вважається укладеним з часу його підписання сторонами. Строк дії Договору починається з дня його укладення і закінчується з моменту ухвалення судом остаточного рішення у справі.

Як вбачається з опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за укладеним з ОСОБА_1 договором від 25.04.2019 р., до вартості наданих послуг включено:

- вивчення наданих клієнтом документів (1 год.) - 1500,00 грн.;

- перегляд законодавчої бази, пошук і вивчення судової практики (1,5 год.) - 2250,00 грн.;

- надання консультації клієнту (1 год.) - 1000,00 грн.;

- підготовка позовних матеріалів (3,5 год.) - 5250,00 грн.

За таких обставин, суд вважає, що на стадії звернення із позовом до суду до позовної заяви долучено опис робіт (наданих послуг), вартість яких відповідає повній вартості правничої допомоги, яка мала б бути надана за Договором про надання правничої допомоги від 25.04.2019 р., строк дії якого закінчується з моменту ухвалення судом остаточного рішення у справі.

Відповідно до статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В свою чергу, квитанцією до прибуткового касового ордеру №01/1 від 26.04.2019 підтверджено виконання Клієнтом пункту 2.1 Договору та оплату правничої допомоги в повному обсязі, що включає ухвалення судом остаточного рішення у справі, а не за надання правової допомоги при підготовці позовної заяви та представленні інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., що є повною вартість правничої допомоги, яка має бути надана за Договором від 25.04.2019, включаючи ухвалення судом остаточного рішення у справі, не можуть бути стягненні за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за результатами розгляду справи лише судом першої інстанції.

Окрім того, дослідивши заявлене обґрунтування витрат на правничу допомогу адвоката, враховуючи заперечення відповідача щодо вартості заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що такі не відповідають критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи, а тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими у розмірі, зазначеному позивачем.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерії визначення співрозмірності таких, наведені в ч. 5 ст. 134 КАС України та вважає, що оскільки дана адміністративна справа є справою незначної складності, обсяг складеного тексту позовної заяви складає 2 аркуша, то заявлені витрати не можуть бути співрозмірними із зазначеним в описі часом на підготовку позовних матеріалів у кількості 3,5 год. Окрім того, в описі зазначено здійснення адвокатом перегляду законодавчої бази, пошуку і вивчення судової практики у кількості 1,5 год. Однак жодної судової практики до позову долучено не було, як і відсутні посилання на таку в тексті позовної заяви.

З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає, що на стадії розгляду справи судом першої інстанції, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_3 підлягає вартість витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Також за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Закарпатській області підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу начальника Управління у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області М.Бадида від 08.04.19 №Ф-5729-50 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 5052,48 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, код ЄДРПОУ - 39393632) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII Перехідних положень КАС України).

СуддяР.О. Ващилін