Справа № 320/194/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року м. Київ № 320/194/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо не проведення обчислення (перерахунку) пенсії за інвалідністю ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбаченої п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести обчислення (перерахунок) пенсії за інвалідністю ОСОБА_1 з урахуванням матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбаченої п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006, згідно довідки Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 12100/Г/10-02-05 від 07.11.2017, з дати призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером, який перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує з 28.10.2017 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Вважає, що при обчисленні розміру його пенсійного забезпечення, відповідачем не було враховано матеріальну допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, що є порушенням вимог чинного законодавства. З метою врегулювання спірного питання позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з включенням до розрахунку матеріальної допомоги відповідно до довідки Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № 12100/Г/10-02-05 від 07.11.2017, проте відповідач відмовив у такому перерахунку.

Позивач вважає, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії незаконна.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою судом витребувано докази по справі від відповідача: належним чином засвідчені копії документів (матеріалів) на підставі яких було прийнято відмову у перерахунку пенсії позивача від 03.12.2018 № 2259/П-01; письмові пояснення про те, чи визнає відповідач право позивача на перерахунок пенсії з підстав зазначених у позовній заяві.

Крім того, судом запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та разом з цим, роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що діяв в межах та на підставі Закону, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В той же час, визначені позивачем додаткові види грошового забезпечення, які останній просив включити до складу грошового забезпечення є одноразовими виплатами, які не мають систематичного характеру, а тому не належать до додаткових видів грошового забезпечення, що враховуються для обчислення пенсії згідно статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, відповідачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

Водночас, оскільки станом на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду прийнято рішення у справі № 522/2738/17 підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач у відзиві не спростував його твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Позивач стверджує, що з сум матеріальної допомоги нараховані страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому вони повинні бути включенні до складу грошового забезпечення з розміру якого обчислюється пенсія.

Крім того, позивач заперечував щодо зупинення провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Богуславським РС УДМС України в Київській області 03.11.1996.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивач має статус учасника бойових дій, що дає йому право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII.

Позивач є пенсіонером, якому пенсія призначена по інвалідності 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_3 , видане Пенсійним фондом України 30.10.2018.

Зі змісту довідки Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про щомісячні додаткові види грошового забезпечення № 12100/Г/10-02-05 від 07.11.2017 вбачається, що вона видана за період роботи позивача на посаді заступника начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС України у Київській області з 01.07.2016 по 30.09.2017 включно. За цей період позивачу була виплачена матеріальна допомога в розмірі 13 612,06 грн. (Постанова 268) та відпускні виплати в розмірі 10318,70 грн.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою від 05.11.2018, у якій просив здійснити перерахунок його пенсійного забезпечення з врахуванням розміру матеріальної допомоги на оздоровлення та відпускних виплат, отриманих в період з липня 2016 року по вересень 2017 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 03.12.2018 №2259/П-01 повідомило позивача про те, що підстави для проведення перерахунку пенсії з урахуванням виплат зазначених у довідці відсутні, оскільки дані виплати не носять постійний характер.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"(далі - Закон № 2262-ХІІ).

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

При цьому, факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, відпустка не є щомісячною або такою, що виплачується раз на місяць, а відтак і підстави для їх врахування при обчисленні пенсії відсутні.

Правова позиція щодо відсутності підстав для включення до складу грошового забезпечення матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразових премій, відпускних висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 (провадження № 11-806апп18), в якій здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (№ 21-70а15).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тому суд, з огляду на приписи даної правової норми, враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 522/2738/17.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242 246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.