Справа № 810/4507/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4507/18 Головуючий у І інстанції - Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Колективного підприємства "Васильківська шкіряна фірма" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Колективного підприємства "Васильківська шкіряна фірма" до Головного управління ДПС у Київській області, Уповноваженої особи Головного управління ДФС у Київській області Рижикова Андрія Ілліча про визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги та рішення про опис майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Колективне підприємство "Васильківська шкіряна фірма" звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, Уповноваженої особи Головного управління ДФС у Київській області Рижикова Андрія Ілліча, в якому просило:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Головного управління ДФС у Київській області Рижикова Андрія Ілліча щодо складання та направлення Колективному підприємству "Васильківська шкіряна фірма" податкової вимоги форма "Ю" від 02.07.2018 року № 424032-54;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області форма "Ю" від 02.07.2018 року № 424032-54;

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Головного управління ДФС у Київській області Рижикова Андрія Ілліча щодо складання та направлення Колективному підприємству "Васильківська шкіряна фірма" рішення від 03.07.2018 року № 898 про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) КП "Васильківська шкіряна фірма", у податкову заставу;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 03.07.2018 року № 898 про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) КП "Васильківська шкіряна фірма", у податкову заставу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що у підприємства станом на 21 серпня 2018 року немає не сплачених узгоджених податкових зобов`язань та не погашеної пені, нарахованої у порядку, визначеного Податковим кодексом України, що підтверджується відсутністю податкового документу, який би даний факт спростував. Вважає, що податкова вимога направлена на адресу підприємства безпідставно, оскільки вона не містить жодних відомостей про факт виникнення грошового зобов`язання, що свідчить про порушення відповідачами п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування контролюючими органами податкової вимоги. При цьому, Позивач вказав, що уповноваженою особою ГУ ДФС у Київській області в оскаржуваній податковій вимозі зазначено, що сума податкового боргу становить 0,00 грн., що підтверджує відсутність податкового боргу у підприємства. Крім того, позивач вважає, що відповідачами безпідставно надіслано йому рішення про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) КП "Васильківська шкіряна фірма", у податкову заставу, оскільки у підприємства відсутній податковий борг, а також відсутні відомості про підстави його виникнення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року відмовлено Колективному підприємству "Васильківська шкіряна фірма" в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Колективне підприємство "Васильківська шкіряна фірма" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі Колективне підприємство "Васильківська шкіряна фірма" посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Колективне підприємство "Васильківська шкіряна фірма" вказує на те, що суд першої інстанції застосував положення Податкового кодексу України в редакції, що діяла ще до виникнення спірних правовідносин. Позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення Податкового кодексу України (в редакції від 19.04.2018 року), оскільки предметом оскарження в даній справі є зокрема визнання протиправною та скасування податкової вимоги форми «Ю» № 424032-54 від 02 липня 2018 року ГУ ДФС у Київській області, яка не містить відомостей про наявність грошового зобов`язання чи факт його виникнення у Позивача (у податковій вимозі форми «Ю» № 424032-54 від 02 липня 201 8 року ГУ ДФС у Київській області, тому визначити виникнення грошового зобов`язання у Позивача не можливо, адже згідно змісту оскаржуваної вказаної вимоги грошове зобов`язання Позивача не існує, бо дорівнює 0.00 грн., але оскаржувана податкова вимога містить відомості, що, на думку Головного управління ДПС у Київській області, станом на 01 липня 2018 року сума податкового боргу Позивача становить 73371.61 грн., тому, на думку Позивача, спірні правовідносини виникли 01 липня 2018 року, коли Головне управління ДПС у Київській області визначино Позивачу суму податкового боргу 73371.61 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року касаційну скаргу Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» задоволено частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2018 року прийнято суддею-доповідачем Мельничуком В.П. до свого провадження дану справу та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 30 січня 2020 року.

Головним управлінням ДПС у Київській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Відповідач вказує на те, що Позивачем не було задекларовано та не сплачено в 2015, зобов`язання з податку на прибуток за звітній 2014 рік в розмірі - 85246 грн. У зв`язку з цим, відповідно до ст. 129 ПК України Позивачу, було нараховано з 11.03.2015 року (граничний день сплати) по 30.07.2017 року (день фактичної сплати) (тобто за 873 календарні дні) пеню в розмірі - 73400,31 грн. Результати перевірки платником не оскаржувалися, а відтак не є логічними дії Позивача по оскарженню фактично самої пені, яка була нарахована у зв`язку із вчиненням Позивачем податкового правопорушення, яке в платником податків не заперечується, більш того визнається та частково сплачено. Відповідач також звернув увагу на те, що контролюючим органом на адресу КП «Васильківська Шкіряна Фірма» було направлено податкову вимогу від 02.07.2018 року № 424032-54.

Також, разом з відзивом на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Київській області, яке не є учасником справи подало клопотання, про заміну Відповідача у справі з Головного управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області.

Необхідність здійснення заміни відповідача у справі обґрунтоване припиненням діяльності органів Державної фіскальної служби України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Водночас, установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тобто, починаючи з 21 серпня 2019 року у Головного управління ДПС у Київській області виникли підстави для звернення до суду з клопотанням про здійснення заміни відповідача у справі у зв`язку з припиненням здійснення повноважень Головним управлінням ДФС у Київській області.

Відтак, вказаною особою підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни Відповідача її правонаступником. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну Відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Головного управління ДФС у Київській області на Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Колективне підприємство "Васильківська шкіряна фірма" (місцезнаходження: 08600, Київська область, м. Васильків, вул. Гоголя, буд. 5, ідентифікаційний код 00307879) зареєстроване як юридична особа Виконавчим комітетом Васильківської міської ради 21.07.1994 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серії А01 № 245517.

Відповідачем було проведено податкову перевірку КП "Васильківська шкіряна фірма" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої було складено Акт перевірки від 06.07.2017 року № 454/10-36-14-02/00307879, яким встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства України.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 року № , згідно з яким відповідачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 85 246,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 21 312,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було отримано Позивачем 21.07.2017 року, що підтверджується відміткою на вказаному податковому повідомленні-рішенні та журналом вхідної кореспонденції Позивача.

Вищевказане податкове зобов`язання, яке було визначено в податковому повідомленні-рішенні від 19.07.2017 року № , було сплачено позивачем в повному обсязі 24.07.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням від 24.07.2017 року № 330.

21 серпня 2018 року Позивач отримав податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області форми "Ю" від 02.07.2018 року № 424032-54; в якій зазначено, що станом на 01.07.2018 року сума податкового боргу КП "Васильківська шкіряна фірма" становить 73371,61 грн., у тому числі пеня в розмірі 73371,61 грн., та рішення уповноваженої особи Головного управління ДФС у Київській області Рижикова Андрія Ілліча від 03.07.2018 року № 898 про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) КП "Васильківська шкіряна фірма", у податкову заставу.

Вважаючи вказані податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом під час проведення перевірки податкового законодавства виявлено заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 106558,00 грн. (85246,00 грн. - за основним зобов`язанням. 21312,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), тому суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахування суми пені за весь період заниження та про правомірність рішення Відповідача про опис майна у податкову заставу від 03.07.2018 року № 898.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Положеннями статті 21 ПК України визначено обов`язки органів фіскальної служби, серед яких обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при прийнятті рішень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України.

Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визнається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

В силу підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено поняття пені як суми коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Таким чином, пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків своєчасно не сплатив до відповідного бюджету як податок чи збір, та/або на суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства.

Статтею 129 ПК України визначено, що порядок нарахування пені, де абзацом "б" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

З аналізу викладеної норми Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин слідує, що згідно абзацу "б" підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу нарахування пені проводиться у разі закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання, а згідно підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу нарахування пені проводиться у разі настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

За приписами пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

Пеня, визначена підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України нараховується із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день заниження (абзац другий пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України).

Тобто, нарахування пені за правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України здійснюється не з моменту узгодження податкового зобов`язання або винесення податкової вимоги, а саме з дня настання граничного строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі №825/1558/17 (К/9901/7049/18).

При цьому, правомірність нарахування податковим органом пені саме за вказаним підпунктом слідує з визначення податкового зобов`язання, встановленої підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке визначено як сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету, зокрема, як податок, що в даному випадку є податок на прибуток приватних підприємств.

Так, контролюючим органом було проведено податкову перевірку діяльності Позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої було складено акт від 06.07.2017 року № 454/10-36-14-02/00307879 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 19 липня 2017 року № , на суму - 106 558 грн., за основним платежем - 85 246 грн., та штраф - 21 312 грн.

Таким чином, враховуючи те, що контролюючим органом під час проведення перевірки податкового законодавства виявлено заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 106 558,00 грн. (85 246,00 грн. - за основним зобов`язанням. 21 312,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність нарахування суми пені за весь період заниження, з чим погоджується колегія суддів.

За таких обставин, Відповідач правомірно нарахував пеню за узгодженою сумою грошового зобов`язання та виніс податкову вимогу від 02.07.2018 року № 424032-54.

Доводи Позивача про те, що у контролюючого органу відсутні підстави для нарахування пені, оскільки податкове повідомлення-рішення від 19.07.2017 року № 002781402 було сплачено вчасно, колегія суддів вважає безпідставними, адже пеня податковим органом нарахована не за несвоєчасну сплату зобов`язання по податковому повідомленні-рішенні, а за несвоєчасну сплату донарахованої суми податку в розмірі - 85 246 грн., що узгоджується з ст. 129 ПК України.

Що стосується позовної вимоги Позивача про визнання протиправними дій щодо складання та направлення рішення про опис майна у податкову заставу та про скасування вказаного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктами 88.1, 88.2 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.3 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Як вже зазначалось, КП "Васильківська шкіряна фірма" має податковий борг, що складається із грошового зобов`язання, визначеного в податковій вимозі від 02.07.2018 року № 424032-54, яка визнана судом правомірною, а тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, про правомірність рішення Відповідача про опис майна у податкову заставу від 03.07.2018 року № 898, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, щоб визначити суму податкового боргу Позивача в оспорюваній податковій вимозі необхідно податкове зобов`язання Позивача, яке дорівнює 0.00 грн. + штраф, який дорівнює 0.00 грн. + % * (податкове зобов`язання дорівнює 0.00 грн. + штраф, який дорівнює 0.00 грн.), що в сумі дорівнюватиме 0.00 грн., тому в оспорюваній податковій вимозі сума податкового боргу Позивача має дорівнювати 0.00 грн., а не 73371.61 грн., колегія суддів зазначає таке.

Пеня нарахована Позивачу не на нуль, і не на податковий борг, а на грошове зобов`язання, визначене за результатами контрольно-перевірочної роботи з податку на прибуток, яке не було сплачене Позивачем в Державний бюджет за звітній 2014 рік, тобто за весь період заниження, однак було повністю сплачене на момент винесення податкової вимоги.

Контролюючим органом вказаний факт заниження Позивачем бази оподаткування з податку на прибуток було зафіксовано під час перевірки, зокрема було встановлено, що Позивачем не було задекларовано та не сплачено в 2015, зобов`язання з податку на прибуток за звітній 2014 рік в розмірі - 85246 грн.

У зв`язку з цим, у відповідності до ст. 129 ПК України Позивачу, було нарахована з 11.03.2015 року (граничний день сплати) по 30.07.2017 року (день фактичної сплати) (тобто за 873 календарні дні) пеню в розмірі - 73400,31 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що результати перевірки платником не оскаржувалися.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Колективного підприємства "Васильківська шкіряна фірма".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Колективного підприємства "Васильківська шкіряна фірма" викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства "Васильківська шкіряна фірма" залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 04.02.2020 року.