Справа № 420/6048/19
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6048/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Одеса

У залі судових засідань № 11

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Довгальової Г.Г.,

за участю сторін:

представника позивача - Козолуп М.С.,

представника відповідача - Тарановський Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» до Головного управління ДФС в Одеській області, про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Приватне підприємство «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» до Головного управління ДФС в Одеській області (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх.№47159/19 від 12.12.2019р.), про:

визнання протиправними дії Головного управління ДФС в Одеській області щодо припинення дії Договору про визнання електронних документів реєстраційний номер від 23.01.2018 року, у період з 15.01.2019 року по 07.02.2019 року;

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 19.06.2019 року, про застосування штрафу за затримання граничних термінів реєстрації податкових накладних на загальну суму 1388564,43 гривень (один мільйон триста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні сорок три копійки).

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Приватним підприємством «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» зазначалося, що Головне управління ДФС в Одеській області протиправно, у період з 15.01.2019 року по 07.02.2019 року, припинило дію договору позивача про визнання електронних документів за відсутності законодавчо визначених підстав, чим блокувало можливість «ПП ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, висновки контролюючого органу щодо несвоєчасної реєстрації «ПП ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» податкових накладних є протиправними та безпідставними, оскільки підприємством відповідно до укладеного договору було вчасно надіслано податкові накладні для їх реєстрації, однак вони не були прийняті через неправомірну діяльність контролюючого органу.

Наголошувалося, що «ПП ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» не може бути притягнуте до відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, оскільки ним вчинено всі дії щодо реєстрації податкових накладних у межах встановлених Податковим кодексом України строків для реєстрації таких податкових накладних, проте така реєстрація не відбулася з незалежних від позивача причин.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

12 грудня 2019 року, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання, вирішено продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів.

28 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№326/20 від 03.01.2020р.) на позовну заяву (а.с. 126-128, 175-180).

Відзив обґрунтований наступним.

Подання електронних документів засобами телекомунікаційного зв`язку до контролюючих органів здійснюється відповідно до вимог Податкового кодексу України, з урахуванням Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-IV від 22.05.2003 року та «Про електронні довірчі послуги» №2155-VIII від 15.10.2017 року, наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами» №557 від 06.06.2017 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03.08.2017 року за №959/30827, на підставі договору про визнання електронних документів, що визначає взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу та укладається з контролюючим органом за основним місцем обліку.

Згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо врегулювання обміну електронними документами платників податків з контролюючими органами у разі припинення дії договору, контролюючий орган направляє автоматично сформоване повідомлення із зазначенням підстав припинення такого договору.

Інформаційні системи центрального рівня, користувачами ресурсу яких є фахівці територіальних органів податкової служби відповідно до наданого доступу, не містять відомостей щодо такого повідомлення, направленого на адресу Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА».

Крім того, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки «ПП ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» порушено вимоги податкового законодавства, зокрема, порушено терміни реєстрації податкових накладних Єдиному реєстрі податкових накладних, а відповідач діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

У відповіді на відзив «ПП ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» наголошувало, що на момент виникнення спірних правовідносин підприємство мало укладений договір про визнання електронних документів, проте дана обставина була залишена відповідачем без уваги. Зазначалося, що у Головного управління ДФС в Одеській області не було жодних правових причин не приймати податкові накладні позивача, а порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних зумовлені наявністю об`єктивних причин, які перешкоджали здійснити реєстрацію, проте не залежали від «ПП ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» (а.с.133-134).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Приватне підприємство «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване 02.04.1999 року, дата запису 13.12.2005 року, номер запису: 1 015419 (а.с.11-17).

До основного виду діяльності ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» згідно код КВЕД відноситься 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи.

З 07.04.1999 року, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» перебуває на обліку Головного управління ДПС в Одеській області, Південного Управління у м. Одесі, Приморської державної податкової інспекції, з яким підприємством укладено договір про визнання електронних документів №1553001 від 30.11.2017 року.

25.01.2018 року, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» було надіслано заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів. Згідно квитанції №2 від 25.01.2018 року, заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів, було прийнято (а.с.108).

На виконання вимог статті 201 Податкового кодексу України, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» через автоматизовану систему «Єдине вікно подання електронної звітності» засобами телекомунікаційного зв`язку складено і направлено Державній фіскальній службі України 13 податкових накладних №№: 2 від 17.12.2018 року, 3,4 від 20.12.2018 року, 5,6 від 21.12.2018 року, 7,9,10,11 від 22.12.2018 року, 12 від 26.12.2018 року, 13,14 від 27.12.2018 року, 16 від 29.12.2018 року, 1 від 11.01.2019 року.

Відповідно до квитанцій №1 вищевказані податкові накладні, крім податкової накладної №14 від 27.12.2018 року, прийняті не були, з зазначенням причини: «Відсутній укладений з платником договір про визнання електронних документів, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу. Надішліть заяву про приєднання до договору» (а.с.60-94).

Податкова-накладна №14 від 27.12.2018 року (а.с.94), не була прийнята з зазначенням у квитанції №1 причини: документ не може бути прийнятий рядок 1. Порушено порядок обрахунку графи 11 розділу Б. Проте, за результатом контролю (а.с.97-103) помилки відсутні. У зв`язку з чим податкова-накладна №14 від 27.12.2018 року надсилалась повторно (а.с.106).

05.02.2019 року та 07.02.2019 року, представник ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» звернувся з запитом на отримання публічної інформації та з адвокатським запитом до Головного управління ДФС в Одеській області зазначивши, що з 15.01.2019 року, підприємство позбавлене можливості подавати звітність з ПДВ до органів ДФС в електронному вигляді та здійснювати реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування у ЄРПН, у зв`язку з зазначенням причини відсутності укладеного договору про визнання електронних документів (а.с.112-113, 114-115).

Крім того, з метою недопущення негативних наслідків для ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА», його контрагентів та працівників через неможливість подання звітності, підприємство звернулось до Державної фіскальної служби України з метою сприяння зняттю заборони на прийняття електронних документів підприємства (а.с.116-117).

Листом №2297/К/15-32-08-04-10 від 12.02.2019 року, Головне управління ДФС в Одеській області, повідомило позивача, що за даними інформаційних систем ДФС, заява про приєднання до Договору від 23.01.2018 року прийнята контролюючим органом за місцем обліку платника (а.с.109).

22.02.2019 року, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» повторно звернулось до Головного управління ДФС в Одеській області щодо отримання роз`яснень стосовно відсутності укладеного договору про визнання електронних документів (а.с.111) та спробувало повторно надіслати заяву про приєднання до договору.

Згідно квитанції №1 від 22.01.2019 року, заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів не прийнято «діюча заява від 23.01.2018 року присутня» (а.с.110).

21.05.2019 року, головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Південного управління у м. Одесі Головного управління ДФС в Одеській області Баджиковою Н.Б., на підставі пункту 20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України, у порядку статті 76 розділу ІІ Податкового кодексу України та п.п.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України, проведено перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА», дата виписки яких припадає на 2018, 2019 роки.

За результатами проведення перевірки, посадовою особою контролюючого органу складено Акт «Про результати перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних» №2807/15-32-80-08/30390020 від 21.05.2019 року (а.с.35-37).

Згідно висновків Головного управління ДФС в Одеській області, перевіркою було встановлено порушення ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунку коригування, в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Податкового кодексу України, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки №2807/15-32-80-08/30390020 від 21.05.2019 року, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» було подано до Головного управління ДФС в Одеській області заперечення на акт перевірки (а.с.37-42).

За результатами розгляду заперечень ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» листом Головного управління ДФС в Одеській області №13006/10/15-32-50-06-07 від 13.06.2019 року, висновки акту №2807/15-32-80-08/30390020 від 21.05.2019 року, залишено без змін, а заперечення без задоволення (а.с.43-46).

На підставі висновків акта перевірки №2807/15-32-80-08/30390020 від 21.05.2019 року та за даними Єдиного реєстру податкових накладних за звітний період грудень 2018 року та січень 2019 року, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Н» № від 19.06.2019 року, згідно з яким за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 13588,00 гривень, застосовано штраф у розмірі 10% - 1358,80 гривень, за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 6936028,12 гривень, застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 1 387 205,63 гривень. Загальна сума штрафу становить 1 388 564, 43 (а.с.33-34).

Не погоджуючись з прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» було подано до Державної фіскальної служби України скаргу (а.с.47-51).

Рішенням Державної податкової служби України №-0805-05 від 05.09.2019 року, податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2019 року залишено без змін, а скаргу ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» без задоволення (а.с.54-56).

Вважаючи дії Головного управління ДФС в Одеській області щодо припинення дії договору про визнання електронних документів протиправними, не погоджуючись з прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, вважаючи, що у затримці реєстрації податкових накладних відсутня вина ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА», позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом, Цивільним кодексом, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 року, Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 року (далі - Порядок №1246), Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України №557 від 06.06.2017 року (далі - Порядок №557) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу, платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису, визначені Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами, який затверджено наказом Міністерства фінансів України №557 від 06.06.2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 року за №959/30827 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказаний наказ набув чинності 15.11.2017 року, та ним, зокрема, установлено, що договори про визнання електронних документів, що на день набрання чинності цим наказом є чинними, продовжують діяти до виникнення підстав, визначених пунктом 14 розділу ІІІ Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого цим наказом.

Пунктом 2 розділу І Порядку №557 визначено, що договір про визнання електронних документів - договір, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу та укладається шляхом приєднання автора до Договору в цілому шляхом надсилання заяви про приєднання до договору про визнання електронних документів.

Тобто, договір не є двостороннім, а має форму публічної оферти - договору приєднання, та укладається шляхом приєднання до нього заяви про приєднання до договору про визнання електронних документів.

Слід зазначити, що можливість подання заяви про приєднання до Договору виникала лише з 01.01.2018 року.

Додатком 1 до вказаного Порядку затверджено примірний договір про визнання електронних документів, відповідно до пункту 3 розділу 6 якого, договір припиняється: у разі подання Автором в установленому порядку Заяви про припинення дії Договору; наявності однієї з підстав, визначених пунктом 14 розділу ІІІ Порядку.

Зокрема: отримання інформації від кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг про завершення строку чинності (або скасування) кваліфікованого сертифіката відкритого ключа керівника; отримання інформації з Єдиного державного реєстру про зміну керівника; отримання інформації з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення юридичної особи; наявність в Реєстрі самозайнятих осіб інформації про зняття з обліку самозайнятої особи як платника податків в контролюючому органі; наявність у Державному реєстрі інформації про закриття реєстраційного номера облікової картки платника податків підписувача Заяви про приєднання до Договору (керівника) у зв`язку зі смертю.

Договір вважається припиненим у день настання однієї з вищевказаних подій.

Контролюючий орган повідомляє Автора про припинення дії цього Договору із зазначенням причини у день припинення його дії шляхом направлення повідомлення про припинення дії Договору на електронну адресу Автора.

Згідно п.4 даного розділу, у разі припинення дії цього Договору надісланий Автором електронний документ не приймається.

Отже, чинними нормативно-правовими актами передбачено вичерпний перелік підстав для припинення дії договору про визнання електронних документів. Вказані підстави повинні обґрунтовуватися наявними у матеріалах справи доказами.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 14.08.2018 року по справі №П/811/841/17.

Суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву Головним управлінням ДФС зазначалося про відсутність відомостей щодо направленого на адресу Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» повідомлення про припинення дії договору про визнання електронних документів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» намагалося своєчасно зареєструвати податкові, визначені актом перевірки як несвоєчасно зареєстровані, але, документи прийнято не було із зазначенням причини - «Документ не може бути прийнятий. Відсутній укладений з платником договір приєднання, який визначає права та обов`язки сторін в процесі електронного документообігу. Надішліть заяву про приєднання до договору».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність дії Головного управління ДФС в Одеській області щодо припинення дії договору ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» про визнання електронних документів.

Надаючи оцінку правомірності застосування до позивача штрафних санкцій згідно ст.120-1 Податкового кодексу України, суд виходить з наступного.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у справі № 804/5153/17 (постанова від 18.01.2018 року) зроблений висновок, що у разі вчинення платником податку з метою своєчасної реєстрації податкової накладної всіх необхідних дій, натомість її реєстрація була здійсненна з порушенням граничного терміну з незалежних від платника податку причин, то у такому разі відсутні підстави для застосування штрафу за порушення граничних термінів реєстрації податкової накладної.

Також, 14 серпня 2018 року в рамках справи №803/1583/17, адміністративне провадження №К/9901/49627/18 (ЄДРСРУ № 75932783) та від 28 серпня 2018 року по справі №806/1965/16, адміністративне провадження №К/9901/39361/18 (ЄДРСРУ № 76138384) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду підтвердив висновок, який викладено у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 815/2745/17 та від 30.01.2018 у справі № 816/390/17 про те, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Як вбачається із матеріалів справи позивач намагався відповідно до вимог чинного законодавства здійснити своєчасну реєстрацію податкових накладних, що підтверджується квитанціями про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, з відміткою часу та дати такої реєстрації. Вказані документи долучені до матеріалів справи, їм надана оцінка судом. Проте податкові накладні ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» не були зареєстровані з зазначенням причини відсутності договору про визнання електронних документів, хоча договір своєї дії не припиняв. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Крім того, позивач неодноразово звертався з запитами та скаргами до контролюючого органу, стосовно неможливості вчинення реєстрації податкових накладних та наголошував, що ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» не виявляло жодної ініціативи і не здійснювало жодних дій, спрямованих на припинення дії договору про визнання електронного документообігу.

Таким чином, позивач здійснив всі можливі дії по вчасній реєстрації податкових накладних, однак з причин, які не залежали від позивача, таку реєстрацію здійснити у строки, встановлені законодавством, не вдалося.

Відповідно до ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем не доведено правомірність його дій та прийнятого податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління ДФС в Одеській області щодо припинення дії договору про визнання електронних документів позивача та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 19.06.2019 року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви, ПП «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» сплачено судовий збір у сумі 21131,00 гривень, згідно платіжного доручення №1056 від 04 жовтня 2019 року та квитанції №ПН418 від 12 грудня 2019 року, який підлягає відшкодуванню.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду підставу дійти висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Судом встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 30000,00 гривень, зокрема: складання позовної заяви 9000,00 гривень, процесуальних документів по справі по 1500,00 гривень за документ, участь у судових засіданнях по 3000,00 гривень за засідання, тощо.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

27 січня 2020 року, через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду від Головного управління ДФС в Одеській області надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу (вх.№3463/20 від 27.01.2020р.).

У вищевказаному клопотанні, представником відповідача наголошувалося на не співмірності розміру витрат на правову допомогу складності даної адміністративної справи. Також зазначалося, що розмір гонорару адвоката, з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом є завищеним і не відповідає ринковим цінам на адвокатські послуги. Зокрема, представник позивача оцінив участь у судовому засіданні яке тривало 40 хвилин у 3000,00 гривень та врахував вартість складання тих процесуальних документів які не були враховані судом.

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховним Судом у додатковій постанові від 12.09.2018 року (справа № 810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 року (справа № 826/856/18) зазначено про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Судом зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 року (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вже зазначалося судом, витрати на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 30000,00 гривень. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 30000,00 гривень, суду поміж іншим, було надано копію платіжного доручення №1408 від 24.01.2020 року на суму 30000,00 гривень.

Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката, у даному випадку, не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Незважаючи на факт розгляду справи судом у загальному позовному провадженні, за характером правовідносин справа відноситься до справ незначної складності та не має жодного публічного інтересу.

Суд зазначає, що ряд послуг які надавалися позивачеві, як то складання платіжного доручення для сплати судового збору, подання (саме подання до канцелярії суду) позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог (1500,00 гривень), направлення адвокатського запиту про витребування копії телефонної розмови (1500,00 гривень) - не мали впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків.

Крім того, представником позивача включено до суми судових витрат складання клопотання про перенесення судового засідання по справі у зв`язку з зайнятістю представника позивача у розгляді іншої справи (1500,00 гривень), участь у судовому засіданні 14 листопада 2019 року (3000,00 гривень), яке фактично не відбулося, тощо.

Суд зауважує, що позивачем не надано суду доказів співмірності заявлених позивачем до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

З огляду на надані суду документи, незначну складність адміністративної справи, обсяг та зміст позовної заяви (7 аркушів) і відповіді на відзив (2 аркуша), заяви про збільшення позовних вимог (3 аркуша) з доданими до них документами, суд, беручи до уваги задоволення позовних вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 5500,00 гривень.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська 15, офіс 3031, ) до Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська 5, ), про визнання протиправними дії Головного управління ДФС в Одеській області щодо припинення дії Договору про визнання електронних документів реєстраційний номер від 23.01.2018 року, у період з 15.01.2019 року по 07.02.2019 року; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 19.06.2019 року, про застосування штрафу за затримання граничних термінів реєстрації податкових накладних на загальну суму 1388564,43 гривень (один мільйон триста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні сорок три копійки) задовольнити.

Дії Головного управління ДФС в Одеській області, щодо припинення дії Договору Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» про визнання електронних документів реєстраційний номер від 23.01.2018 року, у період з 15.01.2019 року по 07.02.2019 року визнати протиправними.

Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 19.06.2019 року, про застосування штрафу до Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» за затримання граничних термінів реєстрації податкових накладних на загальну суму 1 388 564,43 гривень (один мільйон триста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні сорок три копійки) визнати протиправним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» () понесені судові витрати у сумі 21131,00 (двадцять одна тисяча сто тридцять один) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Приватного підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» () понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Повне рішення складено та підписано 03 лютого 2020 року.

Суддя Балан Я.В.

.