Справа № 260/230/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2020 рокум. Ужгород№ 260/230/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Міци О.-Д.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 - не з`явився;

відповідач - Головне управління ДФС у Закарпатській області - представник - Ігнатенко Ольга Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії та визнання протиправною скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52, ), яким просить суд: "1. Відкрити провадження у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання дій противоправними, визнання противоправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії; 2. Визнати дії ГУ ДФС у Закарпатській області щодо нарахування в інтегрованій картці платника з електронного кабінету платника податків по платежу 70 (ЄСВ) боргу (недоїмки) від 21.02.2019 на загальну суму 18276,61 грн. ОСОБА_1 - протиправними та зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області в подальшому утриматись від нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, який здійснює незалежну професійну діяльність, у картці платника податків; 3. Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області вчинити дії щодо списання у інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму недоїмки (боргу) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі - 18276,61 грн.; 4. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року № Ф-5068-50, виданої ДПІ у м. Ужгороді Управління у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області; 5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 520/3939/19 (Пз/9901/10/19).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року було поновлено судовий розгляд у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 04 лютого 2019 року ГУ ДФС у Закарпатській області прийнято вимогу № Ф-5068-50 про сплату позивачем боргу (недоїмки) в розмірі 18276,61 грн. Приймаючи таку Вимогу, відповідач вважав, що позивачем на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів не було сплачено Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ). Проте, вказана Вимога є протиправною та підлягає скасуванню. З 25 листопада 1999 року позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, основним видом діяльності якого є код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування. 25 червня 2013 року позивачу, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2013 № 1115/5, було видано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1237. 29 квітня 2017 року Позивачу виповнилось 60 років і йому було призначено пенсію за віком. Законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не передбачений. Оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно, до нього не можуть застосовуватись положення статті 5 частини 1 абзацу 5 та статті 5 частини 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Крім того, позивач вказав, що будучи з травня 2017 року пенсіонером за віком, звільняється від сплати за себе єдиного внеску. Вважає, що оскаржувана вимога видана протиправно та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо списання з особового рахунку позивача суму недоїмки в розмірі вказаному у спірній вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач має статус фізичної особи-підприємця з 25 листопада 1999 року, тобто є платником єдиного внеску згідно із статтею 4 частиною 1 пунктом 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відповідач вважає, що відповідно до статті 4 вказаного Закону позивач зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки відповідає двом категоріям платників єдиного внеску. Наголошує, що відповідно до статті 8 частини 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок не входить в систему оподаткування. Також єдиний внесок є податком згідно статей 9, 10 Податкового кодексу України. Додатково в заперечення вимог позивача, відповідач вказує, що пунктом 9 розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування" визначено випадки списання боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, та вказує, що в даному випадку відсутні підстави для списання боргу зі сплати єдиного внеску.

Позивач в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча судом вживалися заходи щодо виклику позивача, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду даної справи, у відповідності до статті 205 КАС України неявка позивача не перешкоджає розгляду даної справи.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 з 25 листопада 1999 року перебуває на обліку у ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області та являється платником податків на загальній системі оподаткування, основний вид економічної діяльності - 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (а.с. 29).

Судом встановлено, що відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 08 серпня 2013 року основний вид діяльності позивача є код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування (а.с. 28).

25 червня 2013 року позивачу, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2013 року № 1115/5, було видано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1237 (а.с. 31).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с. 30).

04 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5068-50, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 18276,61 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (а.с. 23).

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на те, що дана адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 520/3939/19.

Спірні правовідносини врегульовані Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженими Законом України від 14 січня 1998 року №16/98-ВР, Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, Порядком обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162), Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зареєстрованим постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562.

Відповідно до статті 92 частини 2 пункту 6 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Статтею 7 частиною 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон України № 2464-VI).

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (статті 2 частина 1 Закону України № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (статті 2 частина 2 Закону України № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 1 частина 1 пункт 2 Закону України № 2464-VI).

Згідно із статтею 4 частиною 1 пунктами 4, 5 Закону України № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

- фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон України № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування, основним видом економічної діяльності позивача є 70.22 "Консультування з питань комерційної діяльності й керування".

У "Поясненнях до Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010)", які є додатком до Методологічних основ та пояснень до позицій національного класифікатора ДК 009:2010 "Класифікація видів економічної діяльності" (надалі КВЕД-2010), затверджених 23.12.2011 Наказом Державного комітету статистики України № 396, зазначено: "… 70.2 Консультування з питань керування. … 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування. Цей клас включає надання консультаційних послуг, управлінської та організаційної підтримки компаніям та іншим організаціям з питань керування, корпоративного стратегічного й оперативного планування, визначення напрямів розвитку бізнесу, управління змінами, зниження собівартості та інших фінансових питань, маркетингових цілей і політики, кадрової політики, стратегії виплат компенсацій і пенсій, планування виробництва та контролю. Надання комерційних послуг може включати консультування, управлінську й організаційну підтримку компаній і громадських організацій відносно: - проектування методики бухгалтерського обліку та правил, програм ведення звітності, процедур контролю виконання кошторису; - консультування та підтримки компаній і громадських організацій у сфері планування, організаційних заходів, забезпечення ефективності та контролю, інформації з питань управління тощо. Цей клас включає також: - діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів). Цей клас не включає: - розроблення програмних додатків і програм для бухгалтерського обліку, див.62.01; - юридичні послуги та представництво, див.69.10; - діяльність у сфері бухгалтерського обліку, банківських операцій і аудиту, консультування щодо оподатковування, див.69.20; - консультування з питань архітектури та інжинірингу, див.71.11, 71.12; - консультування з питань навколишнього середовища, агрономії, безпеки тощо, див.74.90; - консультування із заповнення вакансій і пошуку персоналу, див. 78.10 - консультування у сфері освіти, див.85.60. …".

Враховуючи наведене, нормами права не заборонено бути позивачу фізичною особою-підприємцем та перебувати у такому статусі на обліку у контролюючого органу.

Згідно доказів наявних у матеріалах справи, зокрема інтегрованих карток, вбачається, що позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні статті 4 частини 1 пункту 4 Закону України № 2464-VI (а.с.а.с. 52-57).

У статті 65 пункті 65.3 Податкового кодексу України зазначено, що для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Відповідач не довів, що позивач звертався до нього особисто або через уповноважену особу із заявою та документами щодо взяття позивача на облік як самозайнятої особи.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд доходить висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Відповідно до статті 7 частини 3 КАС України в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Положення пункту 16 розділу IV "Формування звіту" Порядку № 435 відсилають до додатка 5 "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника "фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності" формою звіту не передбачено.

Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

У рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.09.2019 року у справі №520/3939/19, яка є зразковою відносно даної адміністративної справи, суд дійшов наступних висновків: за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами. Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Відповідно до статті 242 частини 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, у відповідності до статті 4 частини 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як судом було зазначено вище позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить засвідчена копія пенсійного посвідчення № (а.с. 30), що не заперечується відповідачем. Доказів того, що позивач є платником єдиного внеску за його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування судом не здобуто.

Враховуючи наведене, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року № Ф-5068-50, є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що в прохальній частині позивач просить також визнати протиправними дії відповідача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Між тим, принцип, наведений в статті 2 КАС України, полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. На підставі викладеного суд приходить до висновків, що у випадку оскарження позивачем дій суб`єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Наведене свідчить, що оскаржувані дії мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача або можуть породжувати, змінювати або припиняти права та обов`язки позивача в майбутньому.

При цьому, відповідно до статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися у спосіб, що забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання ГУ ДФС у Закарпатській області в подальшому утриматись від подвійного нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, та одночасно, як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність у картці платника податків, оскільки нормами КАС України не передбачено можливості захисту від ймовірного порушення прав у майбутньому, натомість, предметом судового захисту може бути лише порушене право, свобода чи інтерес фізичної особи, право чи інтерес юридичної особи, як це передбачено статтею 2 частиною 1 КАС України.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме списати суму недоїмки (боргу) у розмірі 18276,61 грн., як протиправно нараховані, суд вважає її необґрунтованою з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, в межах розгляду даної справи судом було встановлено протиправність, а відтак необхідність скасування вимоги ГУ ДФС в Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року № Ф-5068-50, а тому вказане зумовлює податковий орган усунути всі негативні юридичні наслідки з відновленням платнику податків його правового становища, що виникла внаслідок прийняття протиправного рішення, та подальшого його відновлення, вчинивши дії по коригуванню даних інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення суми боргу (недоїмки), що виник на підставі вимоги ГУ ДФС в Закарпатській області від 04 лютого 2019 року № Ф-5068-50.

Суд зауважує, що метою звернення до адміністративного суду із позовом є необхідність захисту порушеного права, свобод чи інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення відповідача, як контролюючого органу, щодо нарахування позивачу єдиного внеску за ознакою незалежної професійної діяльності прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, є протиправним, порушує майнові права та інтереси позивача і зумовлює ситуацію, при якій платник податків двічі повинен сплачувати один і той самий збір, що є недопустимим.

За правилами статті 139 частини 3 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Визначаючи співмірність понесених витрат з урахуванням скасування оскаржуваної вимоги у повному обсязі, суд вважає, що понесені позивачем у даній справі судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Закарпатській області від 04 лютого 2019 року № Ф-5068-50 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 18276,61 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52, ) судові витрати із сплати судового збору у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 29 січня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 03 лютого 2020 року.

СуддяС.Є. Гаврилко