Справа № 1.380.2019.005988
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.005988
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника відповідача Поповича С.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_1 ) (80074, Львівська обл., м.Великі Мости, вул.Львівська, 166), із вимогами:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року;

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з січня 2018 року по червень 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.06.2019 року;

-зобов`язати Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з січня 2018 року по червень 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.06.2019 року.

Ухвалою судді від 18.11.2019 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із виконанням позивачем вимог ухвали від 18.11.2019 року про залишення позовної заяви без руху, ухвалою судді від 02.12.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику у судове засідання) сторін.

26.12.2019 року від відповідача надійшов до суду засобами поштового зв`язку відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач вказав, що при виключенні позивача зі списків особового складу з останнім було проведено повний розрахунок, без індексації грошового забезпечення. Позиція відповідача, що викладена у відзиві на позовну заяву зводиться до того, що Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) є бюджетною неприбутковою установою, яка входить до складу Державної прикордонної служби України і не є розпорядником коштів (головним розпорядником коштів є Міністерство внутрішніх справ України, яке проводить розподіл асигнувань бюджетних коштів для відповідних потреб за кодами бюджетної кваліфікації Державній прикордонній службі України). Кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України з 2015 року не передбачено виплату індексації грошових доходів протягом 2015-2019 років за фондом грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено.

Ухвалою суду від 02.01.2020 року було постановлено перейти із спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику у судове засідання) сторін до розгляду адміністративної справи №1.380.2019.005988 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

17.01.2020 року позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та заяву про зменшення позовних вимог.

Так, згідно цієї заяви, яку судом прийнято до розгляду, позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зменшених позовних вимог, позивач посилається на те, що на час звільнення зі служби, відповідач протиправно не провів з ОСОБА_1 усі необхідні розрахунки, на які він мав право за час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військовій частині НОМЕР_1 ), зокрема, йому не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року. Позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення, однак у відповідь отримав лист про відмову у виплаті індексації за вказаний період. Позивач вважає, що відповідач таким чином допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку із цим звернувся до суду за захистом порушеного права.

30.01.2020 року від відповідача надійшли до суду доповнення до відзиву на позовну заяву. У доповненнях до відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що в період з грудня 2018 року по січень 2019 року позивач отримав індексацію у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Суд, враховуючи клопотання позивача від 17.01.2020 року та думку представника відповідача, ухвалив розгляд справи здійснювати у відсутності позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військовій частині НОМЕР_2 ) та має посвідчення учасника бойових дій (серія НОМЕР_3 , дата видачі 10.06.2015 року).

Із витягу з наказу начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 29.01.2018 року №19-ос вбачається, що з 28.01.2018 року ОСОБА_1 було зараховано у списки особового складу та всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №106-ос від 24.05.2019 року, позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В подальшому, наказом начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 року №134-ос ОСОБА_1 було виключено зі списку особового складу частини, всіх видів забезпечення, з 27.06.2019 року.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звертався із заявою до відповідача, зокрема, щодо невиплачених сум індексації грошового забезпечення.

Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_1 ) від 19.07.2019 року №11/Л-41 повідомлено позивача, що проведення індексації грошового забезпечення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік; нарахування індексації грошового забезпечення та здійснення її виплати проведено з березня 2018 року по січень 2019 року включно.

Позивач, вважаючи, що має право на виплату сум індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року, звернувся з означеним позовом до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (надалі по тексту - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (надалі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно ст.6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 року №1078 (надалі по тексту - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно пункту 5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 103%. У свою чергу, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

Як вбачається з довідок Військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2019 року №1241, від 24.01.2020 року №132 щодо розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , в графах «Індексація» за період з березня 2018 року по листопад 2018 року, включно, значиться « 0», а з грудня 2018 року по січень 2019 року проводилася виплата індексації грошового забезпечення.

Аналогічні відомості містяться у довідці від 19.12.2019 року №1240, виданій Військовою частиною НОМЕР_1 про нараховану та виплачену ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.01.2018 року по 27.06.2019 року.

Суд відзначає, що у примітках цієї довідки міститься інформація про те, що за період з 01.03.2018 року по 31.01.2019 року індексацію грошового забезпечення нараховано в розмірі 142,16 грн.; індексацію грошового забезпечення за період з лютого 2019 року по день звільнення 27.06.2019 року не було проведено відповідачем по причині відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено п.6 ст.5 Закону України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами та п.6 Постанови КМ України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» зі змінами.

У відповідності до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд також враховує і рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року №9-рп/2013, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Отже, посилання відповідача на відсутність фінансових ресурсів, як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку по проведенню нарахування та виплати індексації, є необґрунтованим та не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці, однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення, а непроведення та невиплата цієї гарантії є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

За таких обставин доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не можуть бути підставою для ненарахування та невиплати гарантованих Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» сум індексації.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву й додаткових поясненнях представника відповідача на те, що у березні 2018 року у військовослужбовців збільшились посадові оклади і їх право на індексацію грошового забезпечення настає у грудні 2018 року, суд звертає увагу відповідача на ту обставину, що обов`язок розрахунку конкретних помісячних розмірів індексації грошового забезпечення позивача покладається саме на відповідача, а отже, й встановлення факту перевищення або не перевищення розміру підвищення грошового доходу над сумою індексації, що склалась у березні 2018 року, та, як наслідок, позитивного значення розміру індексації з березня 2018 року по січень 2019 року, з урахуванням вимог пункту 5 Порядку №1078.

Водночас, суд враховує, що у грудні 2018 року та січні 2019 року відповідачем нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення. При цьому, суд звертає увагу на те, що індексація за спірний період, за виключенням грудня 2018 року та січня 2019 року, дійсно не була розрахована та виплачена, що підтверджується довідкою відповідача від 19.12.2019 року №1240 (примітки).

Слід також врахувати, що Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі №815/1048/16 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, правові висновки Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та керуючись повноваженнями, наданими частиною другою статті 9, частиною другою статті 245 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року, за виключенням виплачених сум індексації за цей період.

Зважаючи на встановлення судом порушеного права, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, а також оскільки індексація грошового забезпечення не була проведена суб`єктом владних повноважень у встановлений Законом №1282-XII строк у повному обсязі, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року, за виключенням уже виплачених сум індексації за цей період.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Згідно з ч.2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд відзначає, що відповідач не підтвердив належними доказами виплату позивачу індексації у належній сумі, при цьому така невиплата за спірний період встановлена на підставі наданих сторонами доказів.

За наведених підстав, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Разом з тим, у відповідності до статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий ним не сплачувався, а отже, не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 134, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року, за виключенням виплачених сум за цей період.

Зобов`язати Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) (80074, Львівська обл., Сокальський район, м.Великі Мости, вул.Львівська, будинок 166; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по червень 2019 року, за виключенням виплачених сум за цей період.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 03 лютого 2020 року.