Справа № 814/1118/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

04 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 814/1118/17
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, господарського суду Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів в сумі 118 486, 47 грн, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність держави в особі Державної судової адміністрації України та Господарського суду Миколаївської області щодо не здійснення в період січень-травень 2017 року нарахування позивачу як судді господарського суду Миколаївської області суддівської винагороди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та невиплата такої винагороди; стягнути з Держави Україна в особі Державної судової адміністрації України та Господарського суду Миколаївської області на його користь суддівську винагороду за період січень-травень 2017 року в загальній сумі 118486,47 гривень на зарплатну картку в ПАТ КБ «Приватбанк»; зобов`язати Господарський суд Миколаївській області здійснити перерахунок його суддівської винагороди за період січень-травень 2017 року, в тому числі розміру оплати відпусток, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а також внести відповідні зміни в бухгалтерський облік за період січень-травень 2017 року щодо розміру його суддівської винагороди, розміру оплати відпусток, зобов`язати Державну судову адміністрацією України та Господарський суд Миколаївській області виплатити йому суму різниці між виплаченими сумами відпусток та належних до сплати сум відпусток.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що в зазначений період відповідачем виплачувалась суддівська винагорода з обрахунку посадового окладу в 16 000 гривень, хоча Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачений розмір мінімальної заробітної плати 3 200 гривень.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 17 жовтня 2017 року визнав протиправною бездіяльність Господарського суду Миколаївської області щодо не здійснення в період січень-травень 2017 року нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи із посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та невиплати такої винагороди.

Зобов`язав господарський суд Миколаївської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату суддівської винагороди за січень-травень 2017 року, виходячи із посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (з врахуванням оплати відпусток, відряджень, лікарняних).

В решті позовних вимог відмовив.

06.11.2017 господарський суд Миколаївської області подав апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.10.2017.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.06.2018 апеляційну скаргу господарського суду Миколаївської області задовольнив.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року скасував.

Прийняв нову постанову, якою відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, господарського суду Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із вказаною постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Верховний Суд постановою від 02.10.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2018 залишив без змін.

13.11.2017 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року Державна судова адміністрація України також подала апеляційну скаргу.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.12.2017 апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України повернув.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Державна судова адміністрація України подала касаційну скаргу.

Верховний Суд постановою від 02.10.2019 касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнив частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.12.2017 скасував, а справу направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 листопада 2019 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження.

Так, рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі Sokurenko and Strygun v. Ukraine, Арр. №№ 29458/04, 29465/04, 20 July 2006 зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі Zand v. Austria, Арр. № 7360/76, 12 October 1978]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Так, в ході судового розгляду суд встановив, що предметом апеляційного розгляду є рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, яке скасоване постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року.

Водночас, апеляційна скарга Державної судової адміністрації України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року надійшла до суду апеляційної інстанції 07 грудня 2017 року (Т.1, а.с. 89).

Єдиною процесуальною нормою, що регулює порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи є стаття 323 КАС України.

За змістом статті 323 КАС України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.

У випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятої ним постанови та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

За результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Водночас, апеляційний суд позбавлений можливості застосувати приписи наведеної статті з огляду на наступне.

По-перше, як вже зазначалося вище, апеляційна скарга Державної судової адміністрації України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року надійшла до суду апеляційної інстанції 07 грудня 2017 року, тобто до закінчення апеляційного розгляду справи, а не після, як того вимагають положення статті 323 КАС України.

По-друге, як вбачається з частини 3 статті 323 КАС України за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Так, згідно з положеннями статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті.

Отже, необхідною умовою прийняття судом рішення у порядку статі 315 КАС України є залишення без змін або скасування рішення суду першої інстанції, тобто наявність на момент апеляційного розгляду не скасованого рішення суду першої інстанції.

Проте, на момент надходження апеляційної скарги Державної судової адміністрації України, рішення суду першої інстанції скасоване.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 10.06.2015 у справі №6-449цс15 та від 24.06.2015 у справі №3-231гс15 якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Наведені вище причини унеможливлюють розгляд апеляційної скарги Державної судової адміністрації України у порядку статі 323 КАС України.

Відповідно до частини 1 статі 305 КАС України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги (пункт 1); після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати(пункт 2); після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт3).

Наведені норми закони не передбачають закриття апеляційного провадження з вищенаведених підстав.

Поряд з цим колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини, рішення якого згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, є джерелом права в Україні, неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Отже, враховуючи принципи правової визначеності, суд не вбачає будь-яких правових підстав розглядати апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України по суті, в іншому випадку таке провадження може мати ознаки надмірно формального застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносно врахування їх доцільності, зважаючи на обставини справи призведе лише до "розгляду апеляційної скарги заради розгляду", наслідком чого доцільним є закриття апеляційного провадження.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 753/22586/14-ц, № судового рішення в ЄДРСРУ 86468285.

Крім того, слід зазначити, що фактично суд апеляційної інстанції 13 червня 2018 року вже постановив рішення, яке бажав апелянт в своїй апеляційній скарзі.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року закрити.

Вирішуючи питання щодо повернення судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" від 8 липня 2011 року N 3674-VI (далі - Закон N 3674-VI).

Підстави повернення судового збору за ухвалою суду визначені статтею 7 Закону N 3674-VI .

Пункт 5 частини 1 статті 7 Закону N 3674-VI передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

При цьому, аналіз процесуального законодавства свідчить про неможливість ототожнення понять «закриття провадження у справі» та «закриття апеляційного провадження».

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі №820/4918/16 (провадження №11-42апп19) та Верховного суду викладеній в ухвалі від 22 листопада 2019 року у справі №816/731/16 (адміністративне провадження №К/9901/9639/19).

Проте, враховуючи, що апеляційне провадження закрите не з підстав, передбачених статтею 305 КАС України, колегія суддів вважає за можливе повернення судового збору, однак за клопотанням особи, яка його сплатила згідно приписів пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на те, що наразі клопотання Державної судової адміністрації України щодо повернення суми сплаченого судового збору не надходило, підстави для вказаного повернення відсутні.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження в цій справи слід закрити.

Керуючись статтями 132, 305, 315,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, господарського суду Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів в сумі 118 486, 47 грн, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі