Справа № 320/5805/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року справа № 320/5805/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України, у Київській області () щодо невиплати ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 пенсії за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року в сумі 106872,96 грн.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () виплатити ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 заборгованість з виплати пенсії за віком в розмірі 106872,96 грн., нарахованої за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів згідно із законом, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Обгрунтовуючи такі вимоги позивач зазначив, що внаслідок переїзду до м. Ірпінь Київської області та після отримання паперової та електронної пенсійної справи з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, на підставі розпорядження управління ПФУ від 26.11.2018 року його було взято на облік в управлінні як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Супровідним листом Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.11.2018 року №7960/04-9 було підтверджено, що виплата належної йому пенсії була проведена по 31.07.2017 року.

У лютому 2019 року позивачу було відновлено виплату пенсії за новим місцем проживання на підставі рішенця комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Іртиської міської ради №28 від 29.11.2018 року.

Розпорядженням управління ПФУ проведено виплату пенсії на виплатні відомості лютого 2019 року в сумі 6175,06 грн. (пенсія за лютий 2019 року) та проведено нарахування пенсії за період з 01.08.2017 р. по 31.01.2019 р. в сумі 106872,96 грн.

В даний час виплата поточної суми пенсії здійснюється Управлінням ПФУ 12 числа кожного місяця на рахунок позивача, відкритий АТ «Ощадбанк».

Проте, нарахована позивачу пенсія за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року в сумі 106872,96 грн. не виплачена до дня звернення до суду і обліковується в управлінні.

Позивач вважає, що Головне Управління пенсійного фонду України у Київській області не виплачує нараховану пенсію з 01.08.2017 р. по 31.01.2019 р. в сумі 106872,96 грн. за відсутності правових підстав для цього, внаслідок чого такі дії відповідача є протиправними.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позову не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Тому, на думку відповідача, застосування норм права пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 не може вважатись порушенням прав пенсіонера та не породжує необхідність судового врегулювання.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце народження: село Нова Астрахань, Кремінського району Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

3 15 листопада 2006 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того За станом здоров`я медико-соціальною експертною комісією визнаний інвалідом професійного захворювання третьої групи безстроково.

Викладені обставини підтверджуються паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , довідкою фізичної особи-платника податків від 22.09.2005 року, пенсійним посвідченням №, виданим-15 листопада 2006 року Пенсійним фондом Украни, довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги за -№233060 та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією за №495121, виданими 04 червня 2013 року Донецькою обласною медико-соціальною експертною комісією №3.

У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей позивач переїхав до міста Ірпеня Київської області.

Статус, внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце мого проживання позивача - АДРЕСА_3 , що підтверджуються довідкою управління соціального захисту населення Іртиської міської ради Київської області від 29 жовтня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Внаслідок переїзду до м. Ірпінь Київської області та після отримання паперової та електронної пенсійної справи з Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, на підставі розпорядження управління ПФУ від 26.11.2018 року позивача було взято на облік в управлінні як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Супровідним листом Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.11.2018 року №7960/04-9 було підтверджено, що виплата належної позивачу пенсії була проведена по 31.07.2017 року.

У лютому 2019 року позивачу було відновлено виплату пенсії за новим місцем проживання на підставі рішенця комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Іртиської міської ради №28 від 29.11.2018 року.

Розпорядженням управління ПФУ проведено виплату пенсії на виплатні відомості лютого 2019 року в сумі 6175,06 грн. (пенсія за лютий 2019 року) та проведено нарахування пенсії за період з 01.08.2017 р. по 31.01.2019 р. в сумі 106872,96 грн.

Позивач зазначає, що в даний час виплата поточної суми пенсії здійснюється Управлінням ПФУ 12 числа кожного місяця на рахунок, відкритий АТ «Ощадбанк».

Викладені обставини підтверджуються листом від Об вересня 2019 року за №663/В- 01 Ірпінського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України у Київській області, випискою Філії - Головного управління по к. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» по картковому рахунку позивача на зарахування пенсії.

Проте, нарахована позивачу пенсія за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року в сумі 106872,96 грн. не виплачена до сьогоднішнього дня і обліковується в управлінні, що не заперечується відповідачем.

Неодноразові звернення позивача щодо їх виплати залишені відповідачем без задоволення.

Так, листом від 06 вересня 2019 року за №663/В-01 Ірпінський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України у Київській області повідомив, що нарахована сума пенсії за період з 01.08.2017р. по 31.01.2019р. обліковується в управлінні та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

При цьому Управління ПФУ зазначило, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365» (набрала чинності 12 травня 2018 року) визначено порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Про те, що виплата пенсії за минулий період буде проведена з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365 позивача повідомило також Головне управління пенсійного фонду України у Київській області своїм листом від №2461/В-КЦ за результатами розгляду звернення позивача, яке надійшло з Державної установи «Урядова гаряча лінія».

Вважаючи дії Головного Управління пенсійного фонду України у Київській області щодо невиплати нарахованої пенсії з 01.08.2017 р. по 31.01.2019 р. в сумі 106872,96 грн. протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальними законами, якими врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій, строки звернення за захистом порушених прав до суду є Закони України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ (далі - Закон №1058- IV).

Відповідно до частини другої ст. 46 Закону ,№1058- IV нараховані суми пенсії, йе отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Дана норма кореспондує з частиною другою ст. 87 Закону №1788-ХП, відповідно до якої строк давності не застосовується до вимог щодо нарахованих пенсій та не одержаних своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що необхідними умовами застосуванкя наведених норм адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Факт нарахування позивачу сум пенсій за минулий час, а саме за період з 01.08.2017 р. по 31.01.2019 р. в розмірі 106872,96 грн. не заперечується відповідачем і підтверджується листом Ірпінського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України у Київській області від 06 вересня 2019 року за №663/В-01.

Що стосується протиправності дій відповідача, то їх наслідками є невиплата нарахованих позивачу сум пенсії з період з 01.08.2017р. по 31.01.2019 р у відсутність підстав припинення виплати, передбачених нормою ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дії відповідача є такими, що свідчать про неналежне виконання ним повноважень у здійсненні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам і не відповідають ст. 19 Конституції України та ст. 2 КАС України.

3 травня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційноф адміністративного суду як суд першої інстанції ухвалив рішення у зразковій справі №805/402/18 про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року у справі №805/402/18 залишено без змін. Дана постанова набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив правовий висновок, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи типові справи, визначення яких наведено в пункті 21 частини першої статті 4 КАС України, мають такі ознаки:

1) позивачем у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно дз Законом №1058-ІУ та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний Орган ПФУ, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відйосинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з йрипиненням територіальними органами ПФУ виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені пунктами 1, 3-5 частини першої статті 49 Закону №1058-ІУ);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення-виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).

У своєму рішенні Верховний Суд вказав, Що Висновки в зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином У країни;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення, про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної- рсрбй;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону №1058-ІУ.

Відповідно до частини першої ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням' суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) (положення п. 2 втратили чинність, як такі/ що є неконституційними); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи вище викладені обставини суд вважає, що до спірних відносин сторін підлягають застосуванню висновки Верховного Суду у складі колегії суп пік Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №805/402/18.

Задовольняючи позовні вимоги у зразковій справі, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив висновок, що право на отримання пенсії;є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 .листопада 1950 року (далі - Конвенція). Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії це ґрунтується на Законі.

При цьому Велика Палата Верховного Суду вказала, що:

- відповідно до частини другої статті 19-Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом;

- Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-У, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії;

- право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 105 8-IV.

Частинок) третьою статті 4 Закону №1058-ІУ встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа, має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-ІУ передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-ГУ Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-ІУ, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Верховний Суд у рішенні по зразковій справі дійшов висновків, що норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами (п.62).

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-ІУ пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного, проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів- У країни.

Враховуючи висновки Верховного Суду та положення Закону №1058-ІУ слід вважати, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону (п.73).

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правок вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України (п.75).

Як правильно зазначив суд, конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами (п. 78).

Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем (п.79).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (п.76).

Преамбулою Закону №1058-ІУ визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (п.77).

При цьому згідно з преамбулою Закону України №170б-УІІ «Про забезпечення праві свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII) цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Враховуючи положення Закону №1706-VII, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону №1058-ГУ.

Як вбачається з відповіді Головного Управління ПФУ у Київській області на звернення позивача, нарахована сума його пенсії за період з 01.08.2017р. по 31.01.2019р. в розмірі 106872,96 гривень обліковується в Управлінні ПФУ та буде виплачуватись з урахування вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 на умовах окремого порядку, визначеного саме Кабінетом Міністрів України, який на сьогодні відсутній.

Відповідно до частини третьої ст, 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Керуючись вищевказаними правовими висновкам Верховного Суду, вважаю, що припинення виплати мені пенсії з 01 серпня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-ГУ, а в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції відбулося втручання у належне мені право власності, і таке втручання не було законним.

Таким чином суд вважає, що відповідачем порушено конституційне право позивача на отримання пенсійних виплат, гарантованих державою, за відсутності передбачених Законами України підстав.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Належним способом захисту порушеного права, який дасть змогу повністю відвернути негативні наслідки, буде визнання неправомірними дій Головного управління, ПФУ у Київській області та зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість - з виплати нарахованої пенсії за минулий період.

Відповідно до статі 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої та частини другої ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що дана справа за всіма ознаками, викладеними у рішенні Верховного Суду у зразковій справі ,№805/402/18 є Типовою, тому до спірних правовідносин слід застосувати висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №805/402/18.

Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що грунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1837,13 грн., отже такі понесені витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України, у Київській області () щодо невиплати ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 пенсії за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року в сумі 106 872,96 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () виплатити ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 заборгованість з виплати пенсії за віком в розмірі 106872,96 грн., нарахованої за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2019 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів згідно із законом, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, відкритий в АТ «Ощадбанк».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 1837 (одна тисяча вісімсот тридцять сім) грн 13 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.