Справа № 640/19192/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2019-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 грудня 2019 року № 640/19192/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.04.2019 №-2615.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на те, що позивач звільнений від обов`язку сплати орендної плати з фізичних осіб на земельну ділянку у зв`язку з переходом права власності на будівлю, що на ній знаходиться іншій особі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені нормами чинного законодавства. На думку відповідача позивач є платником податку з орендної плати, позаяк договір оренди земельної ділянки від 17.11.2010, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_1 , розірваний не був.

Позивачем надано відповідь на відзив, зміст якого в цілому відповідає доводам позивача, викладеним у позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, 17.11.2010 між Київською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) на підставі рішень Київської міської ради №156/817 від 22.02.2007 та №656/4094 від 29.04.2010 укладено договір оренди земельної ділянки (зареєстровано в реєстрі за №889), згідно з яким орендарю передано у довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку по АДРЕСА_1 (літ. А) у Подільському районі міста Києва розміром 0,0548 га (кадастровий номер 8 000 000 000:85:642:0012) для реконструкції з подальшим обслуговуванням та експлуатацією будинку офісного призначення (а.с.16-18).

Передумовою укладення договору оренди стало перебування на вказаній земельній ділянці нежитлової будівлі - допоміжного корпусу, розташованого у місті Києві по АДРЕСА_1 (літ. А), належної позивачу на праві приватної власності за договором купівлі-продажу від 18.08.2003.

За умовами пункту 4.2 Договору оренди земельної ділянки, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 11,25 відсотків від нормативно грошової оцінки.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України (пункту 4.6 Договору).

Відповідно до пункту 4.7 Договору орендна плата вноситься Орендарем рівними частинами до 15 серпня і 15 листопада.

Як вбачається з матеріалі справи, до моменту настання обов`язку сплати частини орендної плати (до 15.08.2017), 02.08.2017 між позивачем (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов`язується передати у власність покупця нежитловий будинок - допоміжний корпус №11 (літ. А), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) (а.с.21, також зворотній бік).

Факт прийому-передачі вказаного нежитлового будинку підтверджується актом-прийому-передачі від 02.08.2017, що підписаний між позивачем і ОСОБА_2 (а.с.22).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93524660 від 02.08.2017, приватним нотаріусом КМНО Лівінською Н.С. зареєстровано право приватної власності на нежитловий будинок - допоміжний корпус №11 (літ. А), який розташований АДРЕСА_1 (літ. А) за ОСОБА_2 (а.с.23).

У свою чергу, 23.04.2019 Головним управлінням ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №-2615, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 778013,99 грн. (а.с.11).

Судом встановлено, що сума орендної плати розрахована відповідачем позивачу за повний календарний рік користування землею, виходячи з її нормативної грошової оцінки в розмірі 778013,99 грн. (6915679,98 х 11,25%).

Не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся зі скаргою від 31.07.2019 (вх. ДФС №2840/ДЗН від 01.08.2019) на податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 23.04.2019 №-2615 до Державної фіскальної служби України, у якій просив вищестоящий податковий орган скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення.

30 вересня 2019 року Державною фіскальною службою України було прийнято рішення № 595/Щ/99-00-08-05-04-14, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.12-14).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктами 14.1.72, 14.1.73, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

За змістом статей 269, 270, 286, частини першої статті 287 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок та землекористувачі. Об`єктом оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Податкового кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 14.1.42 пункту 14.2 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно абзацу 8, частини 1, статті 31 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Склад податкового правопорушення, покладений в основу визначення позивачу земельного податку, контролюючий орган доводить тим, що ОСОБА_1 має у користуванні земельну ділянку загальною площею 0,0548 га (кадастровий номер 8 000 000 000:85:642:0012) за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.11.2010, укладеного між позивачем та Київською міською радою (орендодавець) на 10 років та який не був розірваний.

Як встановлено судом вище, відповідно до договору оренди від 17.11.2010 ОСОБА_1 набув право користування земельною ділянкою кадастровий номер №8 000 000 000:85:642:0012 загальною площею 0,0548 га, що розташована на адресою: АДРЕСА_1 (літ. А).

Разом з тим, позивачем 02.08.2017 відчужено ОСОБА_2 нерухоме майно, що розташоване на зазначеній орендованій земельній ділянці, що підтверджується договором купівлі-продажу.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).

Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 822/2696/17, від 18.04.2019 у справі №823/2344/18, від 02.07.2019 у справі №819/1365/17, а тому суд, відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує такий висновок при вирішенні даної справи.

За наведених обставин, з моменту набуття права власності ОСОБА_2 на будівлю, що розташовані на орендованій позивачем земельній ділянці, така оренда землі припинилась, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку щодо сплати земельного податку з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 .

Доводи відповідача про те, що податковий обов`язок позивача не припинився, оскільки договір оренди земельної ділянки від 17.11.2010, укладений між Київською міською радою (орендодавець) та позивачем (орендар), не було розірвано, не беруться судом до уваги, оскільки як було зазначено вище, відповідно до абзацу 8 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність у контролюючого органу підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення від 23.04.2019 № -2615, яким позивачу визначено грошове зобов`язання із орендної плати з фізичних осіб.

В частині доводів позивача щодо невірного застосування відповідачем нормативної грошової оцінки вищезазначеної земельної ділянки в розмірі 778 013,99 грн., при здійсненні розрахунку розміру її орендної плати у 2019 році, суд зазначає наступне.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві на позовну заяву сума податкового зобов`язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік відносно земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Київ, провул. Ладо Кецховелі (колишній пров. Воздвиженський) 11 (літ. А), площею 0,0548 га, була розрахована наступним чином:

6 915 679,98 грн. = 548 х 2217,27 х 2 х 1,5 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х1, де:

548 - площа земельної ділянки;

2217,27 грн. - грошова оцінка за 1 кв.м.;

2 - функціональний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки;

Даний коефіцієнт використано відповідно до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва», рішення вводиться в дію з 01.07.2015 (згідно з рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 №565/565).

1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт;

Даний коефіцієнт використано відповідно до рішення Київської міської ради від 26.07.2007 № 43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Києва та Порядку її визначення» та рішення Київської міської ради від 03.07.2014 №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва».

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14 січня 2015 року № 6-28-0 22-215/2-15;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 № 6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»;

1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 № 22-28-0.22-443/2- 17 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»);

1 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2018 № 6-28-0.22-244/2-18 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»);

11,25% - відсоток ставки орендної плати з фізичних осіб згідно з договором оренди (від 17.11.2010 №85-6-00493).

У той же час, суд зазначає, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пункт 271.1 статті 271 Податкового кодексу України).

При цьому підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).

Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 193 ЗК України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень статті 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної фіскальної служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Ухвалою суду від 23.10.2019, зокрема, було зобов`язано відповідача надати суду документи, що стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке є предметом розгляду даної справи.

Разом з тим, суб`єктом владних повноважень жодних належних і допустимих доказів на підтвердження існування у Державному земельному кадастрі відомостей щодо земельної ділянки та нормативно-грошової оцінки останньої, на якій було розташоване належне позивачу на праві власності нерухоме майно відповідачем не надано.

У той же час, з довідки про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер 8 000 000 000:85:642:0012) судом встановлено, що узагальнюючий локальний коефіцієнт вказаної земельної ділянки становить 1,01.

Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку, що відповідачем неправильно розраховано суму грошового зобов`язання, визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Ураховуючи викладене суд констатує, що податкове повідомлення-рішення від 23.04.2019 № -2615 є протиправним та підлягає скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності свого рішення.

Водночас позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами відсутність обставин для сплати позивачем орендної плати з фізичних осіб.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII установлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1921 гривень.

Предметом позову є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.04.2019 №-2615, яким позивачеві визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 778 013,99 грн.

Таким чином, під час звернення до суду позивачеві належало сплатити судовий збір у розмірі 7780,14 грн. (778 013,99*1%).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 7780,15 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 07.10.2019 № 0.0..1 (а.с.4).

Враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем за звернення з позовною заявою судовий збір у сумі 7780,14 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 23.04.2019 №-2615.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) судовий збір у розмірі 7780 (сім тисяч сімсот вісімдесят) грн. 14 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась