Справа № 620/3416/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року Чернігів Справа № 620/3416/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління Державної міграційної служби України в Чернігівській області
провизнання протиправним та скасування рішення,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 ФИОНГ звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - УДМС України в Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення УДМС України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ВО ТХІ ФИОНГ від 05.05.2015 № 74.01/05-7819.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2019 в Центральному міжрегіональному відділі Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області її повідомили, що вона не має права на проживання в Україні і вручили рішення УДМС України в Чернігівській області від 05.05.2015 № 74.01/05-7624 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ВО ТХІ ФИОНГ, яке, на думку позивача, є таким, що створює перепони для реалізації позивачем своїх конституційних прав та свобод і підлягає скасуванню.

Представник відповідача у встановлений судом строк надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що в ході перевірки матеріалів справ про продовження позивачу строку перебування на території України встановлено, що посадовою особою Cектору громадянства і реєстрації фізичних осіб Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області при підготовці матеріалів було допущено порушення підпунктів 2.3., 2.4., 2.7. та підпункту 2.9.2. пункту 2.9. Порядку розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.08.2011 № 601. У зв`язку з чим, відповідачем скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 ФИОНГ. Враховуючи викладене, стверджує про те, що Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 23.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання на підставі наявних у справі матеріалах.

Ухвалою суду від 11.01.2020 відмовлено представнику відповідача у переході до розгляду справи із викликом сторін та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується копією паспорту № 1485594, виданого 20.02.2012, та перекладом паспорту, зробленим перекладачем ОСОБА_4 , справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курило Я.О. (зареєстровано у реєстрі за № 61) (а.с.34,35).

08.11.2012 позивач звернулась до Відділу громадянства і реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області із заявами про оформлення дозволу на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання в Україні (а.с. 84-85, 86).

Рішенням Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 18.01.2013 № 74.01-520 позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну та 19.01.2013 оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 (а.с.105, 109).

У подальшому, 13.05.2013 позивач звернулась до Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у звязку з досягненням 25-річного віку та 15.05.2013 позивач документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

У свою чергу, з огляду на матеріали справи, посадовою особою Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області була проведена перевірка матеріалів справ про продовження строку перебування на території України громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ВО ТХІ ФИОНГ.

За результатами вищевказаної перевірки складено висновок від 26.02.2015, яким встановлено, що у зв`язку із проведенням перевірки матеріалів справи про продовження строку перебування гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (запит Деснянського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві від 29.11.2014 № 4/7104), який до матеріалів справи додав свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 , видане 10.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому зазначений батько -громадянин ОСОБА_5 та мати - громадянка СРВ Во Тхі Фионг, додатково за обліками УДМС України в Чернігівській було проведено перевірку матері. В ході перевірки наявних матеріалів справи встановлено, що 27.10.2012 до Деснянського районного відділу у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області із заявою (№ 37-03) про продовження строку перебування на території України звернулась громадянка СРВ Во ОСОБА_7 Фіонг, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспортний документ Р VNM НОМЕР_4 , виданий 20.02.2012 в м. Київ, строком дії до 20.02.2022, уродженка Куанг Бінь переклад з англійської мови зроблено перекладачем іноземних мов «London» ОСОБА_8 ), яка до заяви додала:

- свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 , видане 10.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (батько громадянин ОСОБА_5 , мати громадянка-СРВ Во Тхі Фионг);

- довідку № 48 про реєстрацію особи громадянином України від 01.03.2012 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з рішенням УМВС України в Чернігівській області від 01.03.2012 № 26, та зазначила підставу для подальшого перебування в Україні - син громадянин України, подані документи для отримання дозволу на імміграцію, вказавши місце проживання: АДРЕСА_1 .

27.10.2012 на підставі вищевказаних документів (матеріали справи № 37-03 також сформовані начальником Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області Дейнекою В.І.) начальник Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області Дейнеко В.І. прийняв рішення про продовження строку перебування на території України громадянки СРВ Во ОСОБА_7 Фіонг, ІНФОРМАЦІЯ_1 ., до 19.01.2013.

В ході вивчення матеріалів встановлено, що начальник ОСОБА_9 . при підготовці вказаних матеріалів допустив порушення вимог ст. 6 та ст. 7 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок продовження), та п. 4.2 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом МВС України від 25.04.2012 № 363 (далі - Порядок розгляду), згідно яких керівник територіального підрозділу ДМС має право продовжити строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України за короткостроковою візою, а також з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав, до яких відносяться: лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України (але, в даному випадку, заява про отримання дозволу на імміграцію в Україну подана гр. СРВ Во Тхі Фионг (заява від 08.11.2012 № 75) пізніше дати прийняття рішення щодо продовження строку перебування в Україні) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більше, як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну (в даному випадку - не встановлена дата останнього в`їзду іноземця в Україну: відсутня віза, відсутній в матеріалах справи дата-штамп перетину кордону іноземцем або довідка з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підтвердження фактів законного перетину кордону України іноземцем). Також, в матеріалах справи відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа іноземця, засвідчений в установленому законодавством порядку.

У зв`язку з порушеннями вимог ст. 6, 7 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150 та п. 4.2 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом МВС України від 25.04.2012 № 363, прийняте рішення про продовження строку перебування на території України громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фіонг (заява від 27.10.2012 № 37-03), вважати недійсним. Рішення УДМС України в Чернігівській області від 18.01.2013 № 74.01-520 про надання дозволу на імміграцію на ім`я громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 ФІОНГ підлягає скасуванню. (а.с.111-112).

05.05.2015 начальником відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Чернігівській області ОСОБА_10 складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг (а.с.113-114).

Рішенням начальника УДМС України в Чернігівській області від 05.05.2015 № 74.01/05-7619 громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг, на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію", скасовано дозвіл на імміграцію в Україну (а.с.115).

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 3 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України від 07.06.2001 № 2491-III «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання (стаття 4 Закону № 3773-VI).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (пункт 6 частини 1 статті 4 Закону № 2491-ІІІ).

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону № 2491-ІІІ.

Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 2491-ІІІ вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі Порядок № 1983).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 18.01.2013 № 74.01-520 позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну та 19.01.2013 оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_5 .

Отже, відповідач, при прийнятті 18.01.2013 рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та, керуючись Законом № 2491-ІІІ, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивача не виявив.

У свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону № 2491-III, а саме, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, Законом № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

У свою чергу, з огляду на матеріали справи, підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну було те, що при прийнятті рішення про продовження громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг терміну перебування на території України, за заявою позивача, начальником Деснянського РВ у м. Чернігові Дейнекою В.І. допущено порушення вимог Порядку розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.08.2011 № 601.

Тобто, підставою для скасування відповідачем дозволу на імміграцію в Україну позивача є винні дії посадової особи Деснянського РВ у м. Чернігові, а не позивача.

При цьому, у матеріалах справи відсутні жодні докази щодо притягнення до відповідальності начальника Деснянського РВ у м. Чернігові ОСОБА_9 .

Також, як вбачається з оскаржуваного рішення, дозвіл на імміграцію в Україну скасовано згідно пункту 6 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що такої підстави для скасування дозволу на імміграцію як порушення процедури посадовою особою (з перевищенням повноважень), при підготовці документів на продовження строку перебування позивача в Україні, пунктом 6 частини 2 вищевказаної статті не передбачено.

Крім того, відповідно до пунктів 21-24 Порядку № 1983 передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону № 2491-III.

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Разом з тим, відповідачем, у порушення вищевказаних приписів, до суду не надано будь-яких доказів надіслання (вручення) позивачу запрошення про надання пояснень та відповідних документів.

Крім того, при прийнятті рішення, суд враховує, що у позивача, за час проживання в Україні, народилось дві дитини, що підтверджується свідоцтвами про народження від 10.07.2010 серії НОМЕР_3 та від 19.08.2014 серії НОМЕР_6 408511(а.с.19,20), одна з яких, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення, вже була громадянином України за народженням (довідка про реєстрацію особи громадянином України від 01.03.2012 №48.

При цьому, згідно приписів частин 2, 3 статті 13 Закону № 2491-III особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Відтак, вимушений виїзд громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг з території України може позбавити дітей матері, що відповідно свідчить про те, що оскаржуване позивачем рішення тягне за собою порушення, у тому числі, інтересів і неповнолітніх дітей.

У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет, з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, визначено Законом України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», відповідно до статей 8, 11, 14 якого, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також вважає за необхідне застосувати положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно судової практики: «для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання» (постанова по справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. United Kingdom) від 24.02.1995 р., Series A, № 307, р. 55, § 86).

При цьому, відповідачем при винесенні 05.05.2015 висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне проживання громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_11 , та прийнятті за його результатами оскаржуваного рішення, взагалі не враховувався факт наявності у позивача двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та їх законні права на проживання разом з батьком.

За таких обставин та з урахуванням того, що рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг від 05.05.2015 № 74.01/05-7619 прийнято Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, а також інтересами позивача, адже при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні, відповідач підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, а відтак позовні вимоги громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

У свою чергу, судом, при вирішенні цього спору, застосовано закріплений у судовій практиці Європейського Суду з прав людини принцип «належного урядування», який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000-І; «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-ХІІ; «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, пункт 72, від 08.04.2008 і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15.09.2009).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73).

З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява №32457/05, пункт 40, від 13.12.2007 та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, пункт 67, від 11.06.2009).

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг.

Оскільки, позовні вимоги громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг підлягають задоволенню повністю, то, відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне присудити ОСОБА_12 Фионг за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_13 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам Во Тхі Фионг від 05.05.2015 №74.01/05-7619.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_13 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ВО ТХИ ФИОНГ, вул. М.Цвєтаєвої, буд. 9-а, кв. 69, м. Київ, 02138, 01.05.1988 року народження.

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, вул.Шевченка, 51-а,м.Чернігів,14000 .

Дата складення повного рішення суду - 03.02.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб