Справа № 360/3961/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року справа №360/3961/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Т.Г. Арабей, І.В. Геращенка, секретаря судового засідання Тішевського В.В., позивача особисто та представника позивача Єфременка В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 р. у справі № 360/3961/19 (головуючий І інстанції суддя В.С. Шембелян) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання противоправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 09.09.2019 звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03.07.2019 року № 851 та зобов`язати відповідача призначити йому з 13 травня 2019 року пенсію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058-IV та здійснити виплату пенсії (а.с. 3-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 360/3961/19 позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 03.07.2019 № 851 «Про відмову в призначенні пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції» від 18.10.2016 № 1683-VIII ОСОБА_1 ».

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області (; місце знаходження: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. В.Сосюри, 347) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) від 25.06.2019 про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням правової оцінки наданої судом (а.с. 95-97).

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що згідно п. 4 ст. 115 Закону право на призначення дострокової пенсії за віком мають «..особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Пункт 19 ст. 6 Закону України № 3551 встановлює хто є учасниками бойових дій.

За наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки документ, надані позивачем, не містять доказів, що позивач є військовослужбовцем, особою рядового, начальницького складу. Його праця у 9-тій державній пожежно-рятувальній частині Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області носить цивільний характер та не може прирівнюватись до осіб, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 123).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25.06.2019 позивач звернувся до управління з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додав копії: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудової книжки, військового квитка, диплому, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, посвідчення учасника бойових дій (а.с.47-48).

У паспорті позивача серії НОМЕР_2 , виданого 09.12.2000 Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, вказано, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, на час звернення до управління позивач досяг 55 років (а.с.7-8).

З трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачаэться, що позивача з 05.07.2017 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів рятувального відділення 9 державної пожежно-рятувальної частини (м.Лисичанськ) Головного управління ДСНС України у Луганській області. Зазначене також підтверджується службовим посвідченням позивача від 26.07.2017 серії НОМЕР_4 (а.с. 11-14, 28).

За змістом довідки від 18.12.2018 № 01-6061/231 позивач в період з 05.07.2017 по 27.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Луганській області. Зазначене також підтверджується витягами з наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 09.08.2017 № 225дск та від 28.04.2018 № 118дск (а.с.5-19).

Згідно з витягом з протоколу № 33 від 07.06.2018 засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій на підставі вимог п. 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.20).

З 07.06.2018 позивач має статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_5 , (а.с.21).

Листом Лисичанського міського військового комісаріату від 20.08.2019 № 4/1682 підтверджено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним до часу досягнення ним граничного віку перебування в запасі - 60 років (а.с.27).

За результатами розгляду заяви позивача від 25.06.2019 управлінням прийнято рішення від 03.07.2019 № 851/02-3 "Про відмову в призначенні пенсії з посиланням на Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції" від 18.10.2016 № 1683-VІІІ ОСОБА_1 " (а.с.34).

У оскарженому рішенні відбито, що позивач має загальний стаж роботи 38 років 06 місяців 23 дні, проте, за твердженням пенсійного органу, з огляду на довідку № 016061/231 від 18.12.2018 ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, на яких поширюється дія вищезазначеного Закону.

Проблемою цього спору є питання правомірності прийняття відповідачем рішення від 03.07.2019 року № 851.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Пунктом 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058) (в редакції на момент звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії) встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Як зазначалось раніше, за результатами розгляду заяви позивача від 25.06.2019 управлінням прийнято рішення від 03.07.2019 № 851/02-3 "Про відмову в призначенні пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції" від 18.10.2016 № 1683-VІІІ…" (а.с.34).

Позивач має загальний стаж роботи 38 років 06 місяців 23 дні, що сторонами визнається. Спірним є неможливість застосування, на погляд відповідача, довідки за № 016061/231 від 18.12.2018.

В даному рішенні відповідач, аргументуючи відмову позивачу в призначенні пенсії, посилається на вимоги п. 3 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції" від 18.10.2016 № 1683-VІІІ.

Разом з тим, на момент винесення відповідачем оскаржуваного рішення, зазначена норма закону втратила чинність з 03.10.2017, відповідно до редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу зазначеної пенсії є незаконним та таким, що винесено всупереч нормам чинного законодавства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволенні позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (в редакції на момент звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії) право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до листа Лисичанського міського військового комісаріату від 20.08.2019 № 4/1682 ОСОБА_1 є військовозобов`язаним до часу досягнення ним граничного віку перебування в запасі - 60 років (а.с.27).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на призначення пенсії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 25 червня 2019 року

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є необхідним визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області від 03.07.2019 № 851 «Про відмову в призначенні пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції» від 18.10.2016 № 1683-VIII ОСОБА_1 » та зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою з 25 червня 2019 року та здійснити нарахування і виплату пенсії з цієї дати.

На підставі вищевикладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції хоча і вказав, що позов задовольняє, але в резолютивній частині визначився частково не за тими позовними вимогами, які були заявлені. Позивач чітко сформулював у позовній заяві, що просить саме зобов`язати відповідача призначити йому з 13 травня 2019 року пенсію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058-IV та здійснити виплату пенсії. Натомість, суд першої інстанції зобов`язав повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .Щодо призначення йому пенсії.

Колегія суддів вважає вирішення позову таким чином неправильним з огляду на вищевикладену позицію щодо дискреційних повноважень пенсійного органу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що, приймаючи спірне рішення, він діяв правомірно.

За унормуванням ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, зокрема, є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у справі про пенсійне забезпечення резолютивна частина судового рішення повинна бути чіткою, зрозумілою і такою, яка повинна бути виконана без додаткових роз`яснень, оскільки в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції викладена аргументація щодо вирішення позовних вимог як з позитивною, так і негативною правовою оцінкою.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 р. - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 р. у справі № 360/3961/19 - скасувати в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2019 про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням правової оцінки наданої судом.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою з 25 червня 2019 року та здійснити нарахування і виплату виплату пенсії з цієї дати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко