Справа № 2а-16769/12/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 січня 2020 року справа №2а-16769/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі по тексту - позивач, ДП "НАЕК "Енергоатом")
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач)
провизнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0, від 11 лютого 2010 року №/1, від 15 лютого 2010 року №/2, від 13 липня 2010 року №/3
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва ДПС, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати недійними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0, від 11 лютого 2010 року №/1, від 15 лютого 2010 року №/2, від 13 липня 2010 року №/3, оскільки вважає протиправним визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, виходячи з того, що господарські операції відокремлених підрозділів ДП "НАЕК "Енергоатом" із контрагентами ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр" підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ДП "НАЕК "Енергоатом" дотримано передбачені законодавством умови для формування податкового кредиту.

Суд встановив, що в прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог допущено описку в частині дати прийняття податкового повідомлення-рішення №/2, а саме: замість від 23 квітня 2010 року зазначено від 15 лютого 2010 року. Таким чином, правильною є вимога про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23 квітня 2010 року №/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2011 року у справі №2а-13823/10/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2012 року №К/9991/21679/12 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва справі присвоєно новий номер - №2а-16769/12/2670.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2013 року у справі №2а-16769/12/2670 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби від 03 грудня 2009 року №/0, від 11 лютого 2010 року №/1, від 23 квітня 2010 року №/2, від 13 липня 2010 року №/3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2016 року замінено відповідача у справі на Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2017 року №К/800/30081/14 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві замінено правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову вказав про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

Під час нового розгляду позивач подав письмові пояснення з приводу реальності господарських операцій між ДП "НАЕК "Енергоатом" та контрагентами і фактичне використання товару.

Відповідач подав відзив на вказані письмові пояснення, де зазначив, що податкові накладні ТОВ "ГалМі-Універс" підписані невстановленою особою від імені директора Чесняк С.М., а тому не можуть створювати юридичних наслідків, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2008 року про визнання недійсними установчих документів ТОВ "ГалМі-Універс"; згідно протоколу допиту свідка від 30 жовтня 2008 року ОСОБА_1 повідомив, що жодних документів стосовно фінансово-господарської діяльності ТОВ "Біант" не підписував, а товариство має ознаки фіктивності, що підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень; позивачем не надано документальних доказів, що роботи ТОВ "Відеотехсервіс", засвідчені актами виконаних робіт, взагалі проводились та не надано документів, що підтверджували б зв`язок з господарською діяльністю підприємства; згідно наданих пояснень ОСОБА_2 не мала відношення до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЕНАТП"; ТОВ "Гідросфера Днепр" не сплатило податкові зобов`язання у розмірі 60 804,00 грн., а тому позивач не мав права на отримання податкового кредиту.

У відповіді на відзив позивач зазначив про безпідставність мотивів відзиву на письмові пояснення , оскільки відповідач не надав доказів, які свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку.

У судовому засіданні 03 вересня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 згідно з підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", за порушення підпункту 7.2.3 пункту 7.2 та підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" ДП "НАЕК "Енергоатом" визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 14 390 649,00 грн., в тому числі за основним платежем - 8 373 819,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 016 830,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 залишено без змін та прийняте податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 11 лютого 2010 року №/1.

За результатами подальшого адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 та від 11 лютого 2010 року №/1 скасовані в частині та прийнято нові податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 23 квітня 2010 року №/2, від 13 липня 2010 року №/3 аналогічного змісту вже зі зменшеною сумою, а саме: ДП "НАЕК "Енергоатом" визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 12 560 729,00 грн., в тому числі за основним платежем - 8 373 819,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 186 910,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 20 листопада 2009 року №2017/23-08/24584661 "Про результати планової виїзної документальної перевірки ДП "НАЕК "Енергоатом" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 р. по 30.06.2009 р." (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2 та підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в частині заниження податку на додану вартість за жовтень 2007 року, січень, березень-грудень 2008 року, березень, квітень 2009 року.

Виявлені порушення мотивовані безпідставним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам відокремлених підрозділів Компанії: ВП Атомкомплект, ВП ХАЕС та ВП Атоменергомаш по відносинам із ТОВ "ГалМі-Універс" і ТОВ "Біант", у зв`язку із наступним: між підприємствами ДП НАЕК "Енергоатом" в особі керівника ВП "Атомкомплект" та ТОВ "ГалМі-Універс" в особі директора Чесняк С.М. укладено договір постачання елегазових вимикачів з трансформаторами току та пристроями релейного захисту для підвищення безпеки на енергоблоках від 01 квітня 2008 року № на загальну суму 25 008 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 4 168 000,00 грн. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2008 року ОСОБА_3 , як єдиний засновник цього товариства, фінансово-господарською діяльністю ніколи не займався, ніколи не укладав угод, не підписував договорів та первинних документів - накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, будь-яких інших документів; під час проведення перевірки встановлено, що засновником, директором та головним бухгалтером ТОВ "Біант" є ОСОБА_1 , який згідно протоколу допиту свідка від 30 жовтня 2008 року повідомив, що жодних документів стосовно фінансово-господарської діяльності ТОВ "Біант" не підписував.

Крім того, згідно висновку експерта від 08 травня 2009 року №35 судової почеркознавчої експертизи по кримінальній справі №70-368 підписи на податкових накладних від 15 липня 2008 року №371, від 26 вересня 2008 року №414, від 30 вересня 2008 року №415 в графі "підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну" виконані не громадянином ОСОБА_1 , а іншою особою. Оскільки підписи на фінансово-господарських документах ТОВ "Біант" виконані невідомою особою, підприємницька діяльність ТОВ "Біант" здійснюється невідомими особами протиправно, в тому числі й складання первинної бухгалтерської документації, податкової звітності; під час проведення перевірки встановлено, що склад робочої групи ТОВ ІВП "Відеотехсервіс", який виконував проектні роботи для ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", не має вищої освіти, або вона не відповідає тим роботам, які виконувалися для ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом".

В ході проведення перевірки встановлено, що штатна чисельність ТОВ "ЕНАТП" станом на 01 листопада 2008 року - 1 чоловік, станом на 31 грудня 2008 року - 1 чоловік. Засновником, директором та головним бухгалтером підприємства за період листопад, грудень 2008 року була ОСОБА_2 , яка згідно наданих нею пояснень повідомила, що за винагороду підписала документи, зміст яких, з її слів, не пам`ятає, та немає відношення до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЕНАТП".

В акті перевірки також зазначено, що податкове зобов`язання ТОВ "Гідросфера-Днепр" у розмірі 60 804,00 грн. підприємством не сплачене, тому позивач не мав права на формування податкового кредиту по відносинам із вказаним товариством.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 08 лютого 2017 року №К/800/30081/14 зазначив наступне:

"…Відтак, для правильного вирішення спору судам обох інстанцій необхідно було встановити чи відбулося фактичне здійснення господарських операцій по кожному з контрагентів, та чи спричинили такі операції реальні зміни майнового стану підприємства; перевірити наявність у контрагентів позивача під час здійснення зазначених господарських операцій технічних та фізичних можливостей на виконання договірних зобов`язань; дослідити факт надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (робіт, послуг), що придбані платником податку у вищевказаних контрагентів.

В обов`язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку; придбання товарів, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податків тощо.

При цьому слід враховувати, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентами, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримання податкової вигоди, або те, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Крім того, судам слід врахувати, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагента не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Також слід врахувати, що в разі встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства наслідком є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, слід врахувати, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Крім того, судами обох інстанцій не враховано положень пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", якими визначено, що податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов`язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження , та, в зв`язку з цим, не вирішено питання щодо наявності предмету спору за податковим повідомленням-рішенням від 03.12.2009 №/0".

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог та на виконання вказівок суду касаційної інстанції, суд звертає увагу на наступне.

Між ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Атомкомплект" та ТОВ "ГалМі-Універс" укладено договір поставки від 01 квітня 2008 року №111640860, предметом якого є поставка елегазових вимикачів з трансформаторами струму і пристроями релейного захисту для підвищення безпеки на енергоблоках ВП "Рівненська АЕС".

На виконання умов договору ДП "НАЕК "Енергоатом" платіжним дорученням від 04 квітня 2008 року перераховано ТОВ "ГалМі-Універс" 25 008 000,00 грн.

ТОВ "ГалМі-Універс" здійснило поставку елегазових вимикачів з трансформаторами струму і пристроями релейного захисту та виписало податкову накладну від 04 квітня 2008 року №8 на суму 25 008 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 4 168 000,00 грн.

В матеріалах справи містяться копії накладних ТОВ "ГалМі-Універс" від 17 листопада 2008 року №РН-0000023, №РН-0000024 щодо поставки товарів ВП "Атомкомплект", однак, зазначені документи не стосуються спірних правовідносин.

04 липня 2008 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "Атомкомплект" та ТОВ "Біант" укладено договір поставки №, предметом якого є поставка вогнетривкого масла Fyrguel L виробництва Supresta Netherlands B.V.

На виконання вказаного договору ТОВ "Біант" поставило вогнетривке масло Fyrguel L на суму 23 400 998,88 грн., в тому числі податок на додану вартість 3 900 166,48 грн., що підтверджується актами приймання-передачі та видатковими накладними, виписаними у липні та вересні 2008 року.

ТОВ "Біант" виписало позивачу податкові накладні від 15 липня 2008 року №371 від 26 вересня 2008 року №414 та від 30 вересня 2008 року №415.

ВП "Хмельницька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" уклало з ТОВ ІВП "Відеотехсервіс" договори на виконання проектних робіт від 10 липня 2007 року №8-07, від 13 червня 2007 року №7-07 та від 05 жовтня 2007 року №9-07.

Відповідно до кошторисів на проекті роботи, календарних планів, протоколів узгодження договірних цін та технічних завдань ТОВ ІВП "Відеотехсервіс" виконали роботи з розробки проектів "Система оповіщення населення м. Нетішин", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту всіх КПП ВП ХАЕС, в тому числі транспортних".

Згідно з актами здачі-приймання проектної документації від 30 жовтня 2007 року, 31 січня 2008 року, від 31 березня 2008 року та податковими накладними від 30 жовтня 2007 року №39, від 31 січня 2008 року №3, від 31 березня 2008 року №11 ТОВ ІВП "Відеотехсервіс" виконало проектні роботи на загальну суму 241 440,00 грн., в тому числі податок на додану вартість 48 288,00 грн.

Між ВП "Атоменергомаш" ДП "НАЕК "Енергоатом" уклало з ТОВ "ЕНАТП" договори на поставку товарно матеріальних цінностей від 30 вересня 2008 року №20/354, від 17 вересня 2008 року №20/333 та від 09 жовтня 2008 року №20/366, за умовами яких протягом листопада-грудня 2008 року позивачу поставлено товарно-матеріальні цінності (кутики, балки) та виписано відповідні податкові накладні від 12 листопада 2008 року №№1, 2, від 01 грудня 2008 року №№3, 4, від 05 грудня 2008 року №5, від 16 грудня 2008 року №6, від 29 грудня 2008 року №7 та від 30 грудня 2008 року №8 на загальну суму 968 735,30 грн., у тому числі податок на додану вартість 193 747,06 грн.

Як підтверджують видаткові накладні, приходні ордери та податкові накладні, виписані протягом серпня-грудня 2008 року, березня і квітня 2009 року, ТОВ "Гідросфера -Днепр" поставило ВП "Атоменергомаш" ДП "НАЕК "Енергоатом" товарно-матеріальні цінності (замки, доводчики, швабри, серветки, рушники, брезент, віники, сповіщувачі, блоки живлення тощо) на загальну суму 364 825,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 60 804,00 грн.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 цього Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а господарська операція пов`язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Отже, суду належить встановити чи відбулося фактичне здійснення господарських операцій по кожному з контрагентів, та чи спричинили такі операції реальні зміни майнового стану позивача; перевірити наявність у контрагентів позивача під час здійснення зазначених господарських операцій технічних та фізичних можливостей на виконання договірних зобов`язань.

На час виникнення спірних правовідносин Законом, що визначав платників податку на додану вартість, об`єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету, був Закон України "Про податок на додану вартість".

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що достатніми підставами для включення ДП "НАЕК "Енергоатом" до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: реальні господарські операції, підтверджені належним чином оформленими первинними документами; використання придбаних товарів, робіт чи послуг у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням, з урахуванням рівня звичайних цін.

Суд встановив, що позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період у складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр", та які сплачені (нараховані) ним, в зв`язку з придбанням товарів, робіт і послуг.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Закон України "Про податок на додану вартість" передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" платник податку зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об`єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр" були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право видавати податкові накладні на кожну повну або часткову поставку робіт; в свою чергу податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам встановленим підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", а правильність їх оформлення в акті перевірки не заперечується.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за формальної наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

Вирішуючи питання про реальність спірних господарських операцій та факт отримання позивачем товарів, робіт і послуг та придбання їх з метою використання у власній господарській діяльності, суд зазначає наступне.

Згідно з визначенням частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Пункт 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", чинного на момент виникнення спору, визначає господарську діяльність як будь-яку діяльність особи, направлену на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Як зазначає позивач у своїх поясненнях, зокрема від 18 червня 2018 року, поставка обладнання від ТОВ "ГалМі-Універс" відбулася 06 травня 2011 року на ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом"; у подальшому обладнання передано ПП "Арт-Енерго" для його монтажу, змонтоване та встановлене на ВП "Рівненська АЕС"; поставлене від ТОВ "Біант" вогнетривкого масла оприбутковане ВП "Атомкомплект"; останнє отримане масло передало для забезпечення проведення ремонтних робіт на ВП "Рівненська АЕС" та ВП "ХАЕС"; факт здійснення робіт ТОВ "Відеотехсервіс" не заперечується в акті перевірки, система оповіщення населення м. Нетішин на даний час знаходиться в експлуатації Управління з питань аварійної готовності та реагування ВП "Хмельницька АЕС", необхідність встановлення такої системи не потребує доказування; отримані від ТОВ "ЕНАПТ" матеріальні цінності були оприбутковані на склад та в подальшому передані матеріально відповідальним особам; отримані від ТОВ "Гідросфера Днепр" товарно-матеріальні цінності належним чином оприбутковані на складі та використані у господарській діяльності позивача, що підтверджується передачею їх матеріально відповідальним особам.

Суд встановив, що за згідно зі статутом ДП НАЕК "Енергоатом" воно утворене зокрема з метою виробництва електроенергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення.

Проте, покладення на ДП НАЕК "Енергоатом" таких завдань автоматично не свідчить про реальність/товарність усіх оформлених ним операцій та не звільняє його обов`язку надати докази на підтвердження позовних вимог, зокрема реальності/товарності спірних господарських операцій, з урахуванням їх специфіки, що прямо випливає із положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальність/товарність господарських операцій із ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр", а надані ним документи лише фіксують операції із вказаними контрагентами.

Суд не приймає в якості доказів реальності господарських операцій документи щодо прибуткування товарів та внутрішнього їх переміщення, оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували фактичне надходження товарів від постачальників, зокрема, докази перевезення.

Так само у справі відсутні докази, які б дозволили ідентифікувати участь ТОВ ІВП "Відеотехсервіс" у виконанні проектних робіт "Система оповіщення населення м. Нетішин", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту всіх КПП ВП ХАЕС, в тому числі транспортних".

При цьому листи відокремлених підрозділів позивача не вважаються доказами реального виконання робіт саме ТОВ ІВП "Відеотехсервіс".

Крім того, суд звертає увагу, що позивач повідомив про важливість проектних робіт на тему "Система оповіщення населення м. Нетішин", однак нічого не пояснив та не дав відповідних доказів щодо фактичного провадження робіт за темами "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту всіх КПП ВП ХАЕС, в тому числі транспортних".

Суд також відхиляє надані позивачем разом із поясненнями від 01 лютого 2018 року документи в якості доказів через не засвідчення їх в установленому порядку.

Так, згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частина четверта статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55, згідно з якими: відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи; перелік документів, на які ставлять відбиток печатки, визначає організація на підставі нормативно-правових актів. Його подають в інструкції з діловодства організації; Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ; відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Таким чином, копії письмових доказів, наявні у справі, мають бути належним чином засвідченими.

Проте, суд звертає увагу, що надані відповідачем ксерокопії документів (зокрема актів списання, матеріальних звітів, карток складського обліку) не засвідчені в установленому порядку та не містять будь-яких відміток про засвідчення копії документа, зокрема "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр" носять реальний характер, а придбані товари, роботи і послуги використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою.

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Закону України "Про податок на додану вартість" в частині заниження податку на додану вартість є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

Крім того, як встановлено вище, за результатами адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 та від 11 лютого 2010 року №/1 скасовані в частині.

Відповідно до підпункту "б" підпункту 6.4.1 пункту 6.4. статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", якщо контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов`язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження, податкове повідомлення вражається відкликаним.

Згідно з підпунктом 6.4.3 пункту 6.4 вказаної статті, у випадках, визначених підпунктом "б" підпункту 6.4.1 цього пункту, податкове повідомлення вважається відкликаним з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування або зміну раніше нарахованої суми податкового зобов`язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу.

Тому, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 та від 11 лютого 2010 року №/1 в силу вимог Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" вважаються відкликаними та не може бути скасовані судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0, від 11 лютого 2010 року №/1, від 23 квітня 2010 року №/2, від 13 липня 2010 року №/3 нормативно та документально не підтверджуються.

При вирішені даного спору суд враховує помилковість висновків акта перевірки про порушення кримінальних справ, про непричетність посадових осіб контрагентів до фінансово-господарської діяльності підприємств, про ймовірні порушення законодавства по ланцюгу постачання є безпідставними.

Необґрунтованими є також посилання відповідача на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2008 року про визнання недійсними установчих документів ТОВ "ГалМі-Універс", тому що спірні господарські операції із ТОВ "ГалМі-Універс" оформлені до винесення вказаного рішення; посилання відповідача на протоколи допитів та висновок експерта у рамках кримінального провадження є безпідставними, оскільки такі документи мають оцінюватись в цілому як докази у кримінальному провадженні.

Так само безпідставними є висновки акта перевірки про несплату ТОВ "Гідросфера Днепр" податкових зобов`язань, виходячи із того, що право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від факту відображення та сплати продавцем податкових зобов`язань.

Разом із цим, суд звертає увагу, що зазначене не впливає на результат вирішення спору за умови не підтвердження реальності господарських операцій та пов`язаності придбаних товарів, робіт і послуг із господарською діяльністю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ДП НАЕК "Енергоатом" не підлягає задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661);

Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 3/19; ідентифікаційний код 43141267).

Суддя В.А. Кузьменко