Справа № 360/4398/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року справа №360/4398/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Ракицької І.М. на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року про закриття провадження у справі № 360/4398/19 (головуючий суддя І інстанції - Басова Н.М.), складене у повному обсязі 25 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (з урахуванням уточнень) про:

- визнання бездіяльності Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо невнесення змін до актового запису № 407 від 18 листопада 1996 року про народження ОСОБА_1 стосовно національності його матері протиправною;

- зобов`язання Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису № 407 від 18 листопада 1996 року про народження ОСОБА_1 , а саме змінити національність матері ОСОБА_2 з "українка" на "німкеня" (а.с. 4-6, 20-22).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року провадження у справі закрито у зв`язку з порушенням юрисдикційної підсудності даної справи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у цій справі не є публічно-правовим. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що даний спір взагалі не підлягає розгляду у судовому порядку (а.с. 50-52).

Не погодившись з судовим рішенням про закриття провадження у справі, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 360/4398/19, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що відповіді відповідача на подану заяву про внесення змін до актового запису позивачем та його представником не було отримано до подання позову до суду. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір не може розглядатись ані в у порядку адміністративного судочинства, ані у судовому порядку взагалі, оскільки позивач не ставить питання про встановлення будь-якого факту щодо належності особи позивача до певної національності, а лише вважає бездіяльністю відповідача в частині невнесення змін до актового запису . Вважає, що у актовому запису позивача є графа національність матері, в якій зазначені данні не відповідаючи фактичним обставинам (а.с. 58-59).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 07 листопада 2012 року Ленінським РВ УМВС України в Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до інформації, зазначеної у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 27 грудня 2000 року, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в графі національність зазначено «українка»(а.с.8).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2019 року у справі №415/1532/19 заяву ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт приналежності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до національності «німці», шляхом внесення Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, змін до актового запису про одруження №793 від 09 серпня 1975 р. ОСОБА_4 та про народження ОСОБА_2 за №1110 від 11 серпня 1976 р., а саме вказати національність ОСОБА_4 «німець».

Лисичанському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 за №1110 від 11 серпня 1976 р., складений Лисичанським міським відділом запису актів цивільного стану, змінити національність ОСОБА_4 з «росіянин» на «німець».

Лисичанському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області внести зміни до актового запису про шлюб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за №793 від 09 серпня 1975 р., складений Лисичанським міським відділом запису актів цивільного стану, змінити національність ОСОБА_4 з «росіянин» на «німець» (а.с.9-10).

16 липня 2019 року поштовою кореспонденцією позивач направив до відповідача заяву від 14 липня 2019 року, в якій просив внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_1 стосовно національності матері ОСОБА_2 , а саме змінити запис про національність з «українка» на «німка» у відповідності до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2019 року по справі № 415/1532/19 (а.с.10).

31 липня 2019 року за №2033/18.19-113 відповідачем позивачу та його представнику надано відповідь, в якій зазначив, що підстави для внесення змін відсутні, зазначивши , що відділ не є належним суб`єктом прийняття заяви про внесення змін, оскільки позивачу необхідно звернутись за місцем проживання,яке зареєстровано в м. Києві (а.с.44-45).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, щодо невнесення змін до актового запису, позивач звернувся до суду з зазначеною вище позовною заявою.

Закриваючи провадження по адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не є публічно-правовими. При цьому, суд дійшов висновку, що даний спір взагалі не підлягає у судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ч. 3 ст. 124 Основного Закону).

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 ст. 19 КАС України передбачені випадки, коли юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, предметом розгляду у яких хоча і є публічно-правовий спір, але чинним законодавством передбачено їх вирішення в іншому, а ніж адміністративно-процесуальному порядку.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є взаємовідносини у сфері, що складаються у зв`язку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони пов`язані із реалізацією прав, свобод та інтересів суб`єктів у сфері публічно - правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Тобто, специфіку публічно - правового спору визначають: суб`єктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне пов`язане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола суб`єктів публічно - правового спору, то обов`язковим його учасником є суб`єкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо об`єктів управління.

Специфіка публічно - правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення суб`єктом публічного управління суб`єктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно - правовий характер, пов`язаний із сферою реалізації публічної влади.

Тобто, суттєвою ознакою публічно - правового спору є участь у справі суб`єкта владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших суб`єктів і його рішення, які є обов`язковими для виконання.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись із заявою до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, бажав внести зміни до актового запису про своє народження, зазначивши факт належності мати до національності «німкеня», а тому оскаржує протиправну, на його думку, бездіяльність та відмову органу внести зміни до актового запису від 18 листопада 1996 року № 407.

Отже спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача внести зміни до актового запису про народження позивача, який відмінний від існуючого запису цивільного стану. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 1, 2, 3 ст. 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону № 2398-VI), тобто дій/подій, що впливають на набуття ,зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-VI).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Відповідно до п. 1.1. розд. І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У пункті 2.13 Правил зазначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У цій справі позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права на відображення у актовому записі про своє народження інформації про належність мати до національності «німкеня», а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.

Відтак, позивач мав намір вирішити питання про внесення змін щодо національності мати у вже існуючий запис про його народження, отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17, від 23 січня 2019 року у справі № 805/45/17.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції в частині необхідності закриття провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства .

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції щодо неможливості розгляду даної справи у судовому порядку взагалі, зроблено передчасно, оскільки позивачем не ставиться питання встановлення факту належності його матері до певної національності, оскільки зазначений факт вже встановлений судом та не підлягає повторному встановленню в даній справі.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини ухвалу суду першої інстанції висновок щодо неможливості розгляду даної справи в судовому порядку взагалі.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 106, 184, 195, 197, 199, 204, 206, 211, 311, 316, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Ракицької Ірини Миколаївни - задовольнити частково.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 360/4398/19 змінити в частини виключення з її мотивувальної частини висновку щодо неможливості розгляду даного спору у судовому порядку взагалі.

В іншій частині ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 360/4398/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова