Справа № 580/3650/19
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року справа № 580/3650/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Руденко А.В.,

за участю:

секретаря Сачинської В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Борисенка П.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засідання в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зорівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні у власність земельної ділянки, зобов`язати повторно розглянути заяву та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Зорівської сільської об`єднаної територіальної громади, в якій просить:

- визнати протиправною відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території с. Мехедівка Драбівського району Черкаської області Зорівської сільської об`єднаної територіальної громади Черкаської області;

- зобов`язати сесію Зорівської сільської об`єднаної територіальної громади Черкаської області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території с. Мехедівка Драбівського району Черкаської області Зорівської сільської об`єднаної територіальної громади Черкаської області. За результатами її розгляду прийняти рішення у формі дозволу з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 24.09.2019 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею до 2 га, розташованої в с. Мехедівка в межах Зорівської об`єднаної територіальної громади на підставі ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства та додав до заяви графічні матеріали, паспортні дані, інформаційну довідку з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на вказану земельну ділянку. Проте, відповідач рішенням №2-30/VІІ від 17.10.2019 відмовив позивачу у наданні такого дозволу з тих підстав, що вказана земельна ділянка знаходиться з прибережній смузі річки Кропивна, і на неї діють обмеження. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його конституційне право на землю.

Ухвалою від 06.12.2019 відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі.

Усною ухвалою суду від 26.12.2019, занесеною до протоколу підготовчого засідання, здійснено заміну неналежного відповідача Зорівської об`єднаної територіальної громади на належного відповідача Зорівську сільську раду.

Усною ухвалою суду від 26.12.2019, занесеною до протоколу підготовчого засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 27.01.2020.

Відповідач проти позову заперечив. 21.12.2019 надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що спірна земельна ділянка розташована у прибережній захисній смузі річки Кропивна, яка відноситься до категорії середніх річок. З вказаної підстави просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши доводи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 18.09.2019 земельна ділянка (яку має намір отримати у власність позивач) з кадастровим номером :01:001:0371 площею 2,9384 га, розташована в адміністративних межах Мехедівської сільської ради Драбівського району Черкаської області (за межами населеного пункту), цільове призначення вказаної земельної ділянки землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Власник земельної ділянки Зорівська сільська рада, .

Згідно довідки з державної статистичної звітності №0-23-0.240-964/162-19 від 31.10.2019 про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0371 віднесена до земель сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, відсутні обмеження на земельну ділянку. Земельна ділянка не передана у власність та не надана у користування.

Позивач ОСОБА_1 24.09.201 звернувся до Зорівської сільської ради (відповідач у справі) із заявою від 20.09.2019, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, розташованої в с. Мехедівка Драбівського району Черкаської області. До заяви додав: копію паспорта; графічні матеріали; інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; копію орденської книжки; витяг з протоколу комісії з встановлення пенсій за особливі заслуги перед Україною при Черкаській обласній державній адміністрації від 04.04.2017.

Рішенням Зорівської сільської ради №21-30/VІІ від 17.10.2019 позивачу відмовлено у наданні земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0371, загальною площею 2,9384 га у власність для ведення особистого селянського господарства з тих підстав, що вказана земельна ділянка розташована в прибережній смузі річки Кропивна, тому не може бути передана у власність для ведення особистого селянського господарства.

Вважаючи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Пунктами «а», «б» статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України передбачає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України передбачає, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно частини 2 статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Частиною 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Натомість ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України передбачає, що до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України передбачає, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Отже, землі сільськогосподарського призначення можуть передаватись у власність громадян для ведення особистого селянського господарства, а земельні ділянки прибережних захисних смуг, які відносяться до земель водного фонду, можуть передаватись на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, що виключає їх використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у наданні земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0371 загальною площею 2,9384 га у власність для ведення особистого селянського господарства, так як на дану земельну ділянку діють обмеження, вона знаходиться у прибережній смузі річки Кропивна та не може надаватись у власність для ведення особистого селянського господарства.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що земельна ділянка частково знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Кропивна, яка становить 25 метрів.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України передбачає, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Аналогічні норми містить Водний кодекс України.

Так, ст. 88 Водного кодексу України передбачає, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно з ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Пунктом «а» частини 2 статті 61 Земельного кодексу України визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Також ч. 1 ст. 89 Водного кодексу України визначено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Пунктом «а» частини 2 статті 89 Водного кодексу України визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Ст. 88 Водного кодексу України передбачає, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Порядок розроблення документації із землеустрою визначено Законом України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-1V.

Так, відповідно до ст. 25 вказаного Закону видами документації із землеустрою є, зокрема, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

При цьому згідно ч. 1 ст. 26 вказаного Закону замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Отже, по берегу річки Кропивна повинна бути встановлена прибережна захисна смуга уздовж урізу води (у меженний період) щонайменше 25 метрів, згідно з проектом землеустрою, документацією із землеустрою, кадастровим планом земельної ділянки чи містобудівною документацією.

Відповідач не надав до суду вказаних документів, які б визначали прибережну захисну смугу. У судовому засіданні відповідача пояснив, що така документація відсутня і планується до розроблення, натомість прибережна захисна смуга річки Кропивна визначена відповідачем відповідно до публічної кадастрової карти по руслу річки.

На підставі вищезазначених норм суд дійшов висновку, що визначення відповідачем прибережної захисної смуги у вказаний спосіб не відповідає вимогам ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України.

При цьому суд не погоджується з доводами позивача, що найменша відстань від водного потіку річки Кропивна складає 31, 57 м, тому земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0371 загальною площею 2,9384 га не перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Кропивна, оскільки з наданої позивачем роздруківки публічної карти с. Мехедівка Драбівського району Черкаської області вбачається, що відстань обрахована від водного потіку, а не від урізу води у меженний період.

Суд бере до уваги, що згідно довідки з державної статистичної звітності №0-23-0.240-964/162-19 від 31.10.2019 про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0371 віднесена до земель сільськогосподарського призначення, угіддя сіножаті, відсутні обмеження на земельну ділянку. Тобто, вказана земельна ділянка до земель водного фонду не віднесена.

Отже, та обставина, що частина земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0371 загальною площею 2,9384 га перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Кропивна відповідачем не доведена, тому рішення Зорівської сільської ради від 17.10.2019 №21-30/V11 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з цим, оскільки між позивачем та відповідачем існує спір щодо фактичних розмірів прибережної захисної смуги річки Кропивна, наявність якої є обов`язковою в силу вимог закону, заява позивача про надання спірної ділянки у власність може бути вирішена лише у разі складання окремого проекту щодо встановлення меж прибережної захисної смуги.

Крім цього, судом встановлено, що згідно довідки з державної статистичної звітності №0-23-0.240-964/162-19 від 31.10.2019 про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 31.12.2015 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0371 віднесена до угідь сіножаті.

Згідно ч. 1 ст. 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Також згідно з ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Натомість позивач просив надати у власність земельну ділянку для особистого селянського господарства кадастровий номер :01:001:0371 загальною площею 2,9384 га.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що з вказаних підстав позивач не має права одержувати у власність земельні ділянки, віднесені до сіножатей, та більше ніж 2,0 га. Однак вказані обставини не були підставою для відмови у наданні позивачу земельної ділянки у власність.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, до повноважень суду відноситься лише здійснення перевірки прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Натомість відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково, оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.09.2019 та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Зорівської сільської ради від 17 жовтня 2019 року №21-30/VІІ про відмову у наданні у власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0371 площею 2,9384 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Зорівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 вересня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої у с. Мехедівка Драбівського району Черкаської області для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 гектара.

Стягнути за рахунок місцевого бюджету виконавчого комітету Зорівської сільської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 384 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 03 лютого 2020 року.

Головуючий суддя А.В. Руденко