Справа № 360/4891/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року справа №360/4891/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 р. у справі № 360/4891/19 (головуючий І інстанції суддя К.Є. Петросян) за позовом Управління Державної міграційної служби України в Луганській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про визнання рішення, дій протиправними та визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі - позивач) 14.11.2018 звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило визнати протиправними та неправомірними дії відповідача щодо прийняття рішення про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2019 року ВП № 60330873, постанови про стягнення виконавчого збору від 17.10.2019 року ВП № 60330873, постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 17.10.2019 року ВП № 60330873 та скасувати зазначені постанови (а.с. 4-13, 44-53).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17.10.2019 ВП № 60330873 про стягнення виконавчого збору.

В іншій частині вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 138-142).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною та скасування управління юстиції у Луганській області від 17.10.2019 року ВП № 60330873 про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що 17.10.2019 року державним виконавцем, керуючись вимогами ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60330873. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону. Зазначене підтверджується постановою Верховного Суду у справі № 750/2423/17.

Таким чином, дії відповідача є правомірними та відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони до суду не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 у справі № 360/3764/18 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державний заклад Луганський Державний медичний університет про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнано протиправним рішення Управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 18.10.2018 № 4401.5-38971/44.1-18 про відмову в видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину ОСОБА_2 , оформлене повідомленням про відмову в прийнятті (розгляді) документів;

- зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Луганській області розглянути питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , на підставі поданих ним 03.10.2018 документів, з урахуванням правової позиції суду (а.с. 118-124).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 у справі № 360/3764/18 залишено без змін (а.с.125-128).

За даними КП «ДСС» Луганського окружного адміністративного суду 17.09.2019 у справі видано виконавчий лист щодо зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Луганській області розглянути питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , на підставі поданих ним 03.10.2018 документів, з урахуванням правової позиції суду (а.с. 93).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Луганській області 17.10.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 60330873 з примусового виконання виконавчого листа № 360/3764/18, виданого 17.09.2019 Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Луганській області розглянути питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання громадянину Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , на підставі поданих ним 03.10.2018 документів, з урахуванням правової позиції суду.

Даною постановою предписано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн. (а.с.17).

Одночасно, 17.10.2019 державним виконавцем винесено постанови ВП № 60330873 про стягнення з боржника (УДМС в Луганській області) виконавчого збору в сумі 16692,00 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 85,90 грн. (а.с.15-16).

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями та діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо прийняття постанови Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17.10.2019 ВП № 60330873 про стягнення виконавчого збору.

За змістом частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІ (далі Закон № 1404-VІІ).

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, яким державний виконавець керується при примусовому виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404 (далі Закон № 1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За частиною першою статті 15 Закону № 1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина друга статті 15 Закону № 1404).

За унормуванням частини другої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Частиною першою статті 19 Закону № 1404 визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ч. 1статті 26 Закону № 1404).

Передбачено частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Отже, стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Разом з тим, частиною четвертою статті 27 Закону № 1404 встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, діючим законодавством передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься як окремо від постанови про відкриття виконавчого провадження так і одночасно.

Частиною першою статті 27 Закону № 1404 окреслено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 Закону № 1404).

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 № 512/5 затверджено відповідно Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5).

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що згідно з пунктом 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні( п. 6 ст. 27 Закону № 1404).

Згідно пункту 5 статті 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2019 року 4173 грн.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства України за примусове виконання рішення немайнового характеру розмір виконавчого збору становить 16692,00 грн. (4173,00х4).

Відповідачем і в постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.10.2019 і в постанові про стягнення виконавчого збору від 17.10.2019 правильно зазначено про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн. і це не є подвійним стягненням з боржника суми виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру, як про це написав суд першої інстанції, бо виконавчим документом, на підставі якого здійснюється стягнення виконавчого збору є тільки постанова державного виконавця саме про стягнення виконавчого збору в певній сумі, оскільки тільки вона є виконавчим документом в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вирішено питання про стягнення з УДМС в Луганській області суми виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру у подвійному розмірі.

Таким чином, постанова державного виконавця від 17.10.2019 ВП № 60330873 про стягнення з боржника виконавчого збору не є протиправною чи такою, що підлягає скасуванню.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження і спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

За унормуванням п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому є підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 р. задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 р. у справі № 360/4891/19 в частині визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17.10.2019 року ВП № 60330873 скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Луганській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 17.10.2019 року ВП № 60330873 відмовити.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 5 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко