Справа № 440/4261/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4261/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Крутько О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Армапром" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2019 року Приватне акціонерне товариство "Армапром" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.10.2019 №000234501 на суму 1174319,00 грн, в тому числі штрафні (фінансові) санкції - 587159,50 грн; від 21.10.2019 №000236501 на суму 5936819,00 грн; від 21.10.2019 №000235501 на суму 13045,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність висновків контролюючого органу про порушення ПрАТ "Армапром" вимог податкового законодавства з огляду на визнання безтоварними господарських операцій з його контрагентами. Зазначив, що право позивача на податковий кредит та витрати підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, що надані відповідачу у ході проведення перевірки, а копії залучені до матеріалів справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4261/19, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, встановлені плановою виїзною документальною перевіркою ПрАТ "Армапром", відображені у акті перевірки від 30.09.2019 №1180/16-31-05-01/00218325. Зокрема, звертав увагу на невідповідність змісту та форми досліджених під час податкової перевірки документів, якими оформлені господарські операції з придбання товарів, вимогам до первинних документів бухгалтерського обліку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 26.12.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.12.2019 проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

16.01.2020 судом одержані додаткові пояснення представника відповідача щодо предмету спору, у яких зазначено, що наявна у контролюючого органу податкова інформація свідчить про відсутність у контрагентів позивача фактичної можливості виконати зобов`язання за договорами поставки, а також оформлення первинних документів без дотримання вимог закону.

20.01.2020 судом одержано додаткові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що отримані за спірними угодами товари оприбутковані ПрАТ "Армапром" та використані у господарській діяльності, на підтвердження чого надано копії лімітних карток, матеріальних звітів, плавильних карток тощо.

У судове засідання 27.01.2020 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач причин неявки уповноваженого представника до суду не повідомив, заяви чи клопотань не надав.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням наведеного, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі представників сторін.

Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ПрАТ "Армапром" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, .

Позивач з 21.03.1955 перебуває на обліку платників податків в Миргородській ДПІ, є платником податку на прибуток на загальних підставах та податку на додану вартість (надалі також ПДВ).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво гідравлічного та пневматичного устаткування (28.12).

Фахівцями Головного управління ДПС у Полтавській області у період з 27.08.2019 по 23.09.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ "Армапром" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019.

За результатами перевірки складено акт від 30.09.2019 №1180/16-31-05-01/00218325 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків таких вимог:

пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", пункту 6 ПСБО 16 "Витрати", внаслідок чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток загалом на 5936819,00 грн;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження платником ПДВ загалом на 1174319,00 грн;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2019 року у розмірі 13045,00 грн.

На підставі згаданого вище Акта перевірки відповідач 21.10.2019 сформував податкові повідомлення-рішення:

№000234501 про збільшення позивачу грошового зобов`язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 1761478,50 грн (у т.ч., 1174319,00 грн - основний платіж, 587159,50 грн - штрафні (фінансові) санкції);

№000234501 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2019 року на 13045,00 грн;

№000236501 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 5936819,00 грн.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб`єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

В основу спірних рішень контролюючим органом покладені дані Акта перевірки про неправомірне формування позивачем витрат та податкового кредиту за рахунок господарських операцій з ТОВ "Віал-Плюс", ТОВ "Феро-МД", ТОВ "СМК", ТОВ "АГВ Трейдинг", ТОВ "Хімтрейд Плюс".

Зокрема, відповідач зазначив, що у наданих до перевірки видаткових накладних відсутні дані щодо осіб, які підписали ці документи, а товарно-транспортні накладі оформлені з порушенням вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Крім того, до перевірки надані сертифікати якості, у яких виробниками зазначено підприємства, що відсутні у ланцюгах постачання товарів до продавців.

Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджував, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали фіктивний характер, оскільки товари фактично не поставлялись, а договори та інші фінансово-господарські документи учасники господарських операцій склали з метою незаконного отримання податкової вигоди.

За таких обставин, фіскальний орган дійшов висновку, що позивач неправомірно сформував витрати та податковий кредит за спірний період і це призвело до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток та ПДВ.

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу та досліджуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, суд виходить з такого.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Певні недоліки в заповненні первинних документів (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі №808/2447/17.

Відповідно до вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7.02.13 №73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.00 за №27/4248 (надалі - П(С)БО 16 "Витрати").

Пунктом 6 П(С)БО 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Згідно з частиною другої статті 3 названого Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

А відповідно до частини першої статті 9 згаданого Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Крім того, за змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, об`єкт оподаткування податком на прибуток та ПДВ платником податків визначається за даними бухгалтерського обліку господарських операцій та за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов`язкові реквізити).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем у спірний період було укладено ряд договорів поставки, за умовами яких постачальники зобов`язувались передати товари у власність ПрАТ "Армапром", а позивач - прийняти і оплатити ці товари на умовах, визначених договорами.

До матеріалів справи залучено копії договорів поставки від 15.02.2016 №СН-32 з ТОВ "Феро-МД" /т. 1, а.с. 75-79/, від 28.03.2018 №СН-40 з ТОВ "АГВ Трейдинг" /т. 1, а.с. 221-223/, від 09.10.2015 №СН-116 з ТОВ "Східна металургійна компанія" /т. 2, а.с. 121-123/, від 06.07.2017 №СН-89 з ТОВ "Віал-Плюс" /т. 2, а.с. 188-190/, від 20.07.2018 №07/18-44 з ТОВ "Хімтрейд Плюс" /т. 2, а.с. 228-230/.

У відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податковий орган не заперечує, що за результатами здійснення господарських операцій постачальниками складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні про відвантаження ПрАТ "Армапром" товарів.

Так само, Акт перевірки та відзив на позов не містять зауважень відповідача щодо змісту та форми податкових накладних.

Також контролюючим органом не спростовано того, що на момент здійснення спірних поставок позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Факт відвантаження товарів постачальниками підтверджено залученими до матеріалів справи копіями специфікацій, видаткових та товарно-транспортних накладних.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у окремих видаткових накладних даних про осіб, які їх підписали суд звертає увагу на те, що за висновками Верховного Суду (зокрема, постанова колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.01.2020 у справі №815/7259/15) наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

З приводу посилань відповідача на заповнення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №813/123/16, відповідно до яких згадані Правила не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків; документи, обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Окрім того, у цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних відносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

За таких обставин, доводи контролюючого органу про невідповідність наданих позивачем під час перевірки та у ході розгляду справи видаткових, товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості вимогам чинного законодавства не є безумовною підставою для висновку про безтоварність спірних господарських операцій; натомість ці доводи оцінюються судом у сукупності з іншими фактичними обставинами справи.

Суд враховує, що факт отримання позивачем товарів від його контрагентів підтверджено наданими на перевірку та залученими до матеріалів справи копіями прибуткових ордерів.

Заслуханий у судовому засіданні 26.12.2019 як свідок директор ТОВ "Феро-МД" Дон М ОСОБА_1 підтвердив, що між названим підприємством та позивачем дійсно було укладено договір поставки, на виконання умов якого ТОВ "Феро-МД" фактично поставило ПрАТ "Армапром" товарно-матеріальні цінності (нікель, ферохром, алюміній, чавун, ферованадій, феросиліцій, феромарганець, електроди тощо).

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у повному обсязі проведено розрахунки за поставлені товари у безготівковій формі, про що до матеріалів справи залучені копії платіжних доручень.

Придбані товари позивачем використані у власній господарській діяльності шляхом списання у виробництво, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями лімітних карток, матеріальних звітів, плавильних карток.

Відповідно до пояснень позивача ТОВ "Феро-МД та ТОВ "АГВ Трейдинг" є імпортерами фероматеріалів, що були предметом поставки, у даних контрагентів наявні орендовані складські приміщення.

Зміст укладених договорів та фактично вчинених на його підставі господарських операцій відповідає меті та завданням діяльності договірних сторін, які претензій одна до одної не мають.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з придбання товарів меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Зважаючи на підтвердження позивачем фактів отримання товарно-матеріальних цінностей та їх використання у власній господарській діяльності, суд вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Суд зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок фіскального органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства здійснено при помилковому розумінні норм діючого на час виникнення спірних відносин законодавства України та фактичних обставин справи.

А оскільки відповідачем у ході розгляду справи по суті не доведено правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, зазначені рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов ПрАТ "Армапром" - задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Армапром" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 21 жовтня 2019 року №№ 000234501, 000235501, 000236501.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014) на користь Приватного акціонерного товариства "Армапром" (; вул. Хорольська, 35, м. Миргород, Полтавська область, 37600) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий суддя А.Б. Головко