Справа № 460/2555/19
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2020 року м. РівнеСправа №460/2555/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області) про:

визнання дій протиправними щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії згідно з постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 за період з 15.07.2011 по 22.07.2011 та з 01.01.2014 по 02.08.2014;

зобов`язання вчинення дій щодо проведення перерахунку та виплати недоотриманої пенсії згідно з постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 за період з 15.07.2011 по 22.07.2011 та з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Рівненській області, провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 з 22.05.2008 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії в зв`язку зі змінами розміру мінімальних пенсій за віком та провести виплату. Однак виконання вказаного судового рішення відбулося відповідачем лише 28.07.2017 лише за період з 22.05.2008 по липень 2011 року. Зазначила, що в період з 23.07.2011 та по 31.12.2013 та з 03.08.2014 по 31.12.2014 відповідач правомірно обчислював пенсію позивача у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік таке повноваження було делеговано Кабінету Міністрів України. Проте, у період з 15.07.2011 по 22.07.2011 та з 01.01.2014 по 02.08.2014 повинен був здійснювати обрахунок державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, як встановлено в судовому рішенні від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009. Вказане судове рішення на даний час є чинним, судом касаційної інстанції не скасоване. Зазначила, що у вересні 2019 року вона звернулася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати їй недоотриманої пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та на виконання судового рішення у справі №2а-2420/2009 у розмірі шести мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідачем відмовлено у задоволенні такої заяви позивача посилаючись на те, що пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в тому числі і ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (які діяли впродовж 2014 року), здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. Вважає, такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать нормам Конституції та чинному законодавству України.

Ухвалою суду від 03.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву.

Відповідач у строк встановлений судом надав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що на дату звернення позивача до суду рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 виконано в повному обсязі. Підстави для задоволення позову про недоотриману пенсію згідно з вказаним судовим рішення за період з 15.07.2011 по 22.07.2011 та з 01.01.2014 по 02.08.2014 відсутні, оскільки пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в тому числі і ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (які діяли впродовж 2014 року), здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. З огляду на викладене, розмір і порядок отримання соціальних виплат згідно зі статями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Кабінетом Міністрів України і в даному випадку мала місце зміна законодавства, а отже відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу її пенсії відповідно до вказаних норм у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що, у свою чергу, вказує на відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, позивач знав, що рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 виконано частково управлінням (проведено нарахування пенсії) у листопаді 2012 року, а виплату проведено казначейською службовою у липні 2017 року. Отже, позивач не отримавши пенсійні виплати, нараховані на виконання рішення суду ще у 2012 році, дізналася про порушення своїх прав у 2017 році, а тому за захистом свої порушених прав вона могла звернутися до суду ще у 2017 році, однак звернувся за захистом своїх прав 30.09.2019, чим пропустила строки звернення до суду, визначені статтями 122, 123 КАС України. Просив залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів повністю або частково, або відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 08.10.2019 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 скасовано ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 08.10.2019, а справу №460/2555/19 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , 1948 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою №006939, та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 22.10.1996 Рівненською облдержадмністрацією, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду з 18.10.1995 (а.с.21-25, 45-48).

Постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Зарічненському районі Рівненської області провести перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 з 22.05.2008 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії в зв`язку зі змінами розміру мінімальних пенсій за віком та провести виплату (а.с.15-17).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2011 залишено без змін постанову Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 (а.с.18-20).

Судове рішення у справі №2а-2420/2009 набрало законної сили 13.10.2011.

На виконання судового рішення у справі №2а-2420/2009 органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується розпорядженням від 08.11.2012 №114533 (а.с.45-48).

Згідно з випискою з банку позивача 28.07.2017 перераховану відповідачем відповідно до судового рішення у справі №2а-2420/2009 державну пенсію зараховано на картковий рахунок позивача в сумі 114850,03 грн (а.с.14).

10.08.2019 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою від 09.08.2019 щодо нарахування та виплати недоотриманої пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та на виконання судового рішення у справі №2а-2420/2009 у розмірі шести мінімальних пенсій за віком (а.с.11, 12).

Листом від 11.09.2019 №1745/02.9 відповідачем повідомлено позивача про те, що пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в тому числі і ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 №745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (які діяли впродовж 2014 року), здійснюються у розмірах, визначених цими нормативними актами. У зв`язку з чим відмовлено позивачу у перерахунку пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2008.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідності до п.1 ч.1 ст.14 Закону №796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Оскільки позивач віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та одночасно інвалідом третьої групи (а.с.23-25), то вона має право на одержання пенсії по інвалідності на підставі ст.54 Закону №796-ХІІ та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст.50 цього Закону.

Згідно зі ст.50 Закону №796-ХІІ (в редакції станом на 16.12.2009 - дату ухвалення судового рішення у справі №2а-2420/2009) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, інвалідам IIІ групи - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону №796-ХІІ (в редакції станом на 16.12.2009 - дату ухвалення судового рішення у справі №2а-2420/2009), визначено підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, та у зв`язку з втратою годувальника, зокрема, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів IІI групи, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 63 Закону №796-ХІІ (в редакції станом на 16.12.2009 - дату ухвалення судового рішення у справі №2а-2420/2009) визначено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

За змістом наданого відповідачем протоколу від 20.11.2012 індивідуального перерахунку номер О/Р 114533 ОСОБА_1 (а.с.47-48), сума заборгованості, яка підлягала до виплати, становила 114850,03 грн та розрахована за період з травня 2008 року по липень 2011 року.

Суд враховує, що постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 було зобов`язано здійснити перерахунок пенсії з 22.05.2008 ОСОБА_1 по третій групі інвалідності в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з послідуючим перерахунком розміру вказаної пенсії в зв`язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком та провести виплату.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV, в редакції, станом в період з 22.05.2008 по липень 2011), мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Пунктом 9 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України передбачено, що законом про Державний бюджет України визначаються розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення та рівень забезпечення прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період.

Законами України "Про Державний бюджет України" було визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в період з 22.05.2008 по 14.07.2011, зокрема:

з 1 квітня 2008 року - 481 гривня, з 1 липня 2008 року - 482 гривні, з 1 жовтня 2008 року - 498 гривень (ст.58 Закону України "Про Державний бюджет України" від 28.12.2007 №107-VI);

з 1 січня 2009 року - 498 гривень, з 1 листопада 2009 року 573 гривні (ст. 54 Закону України "Про Державний бюджет України" від 26.12.2008 №835-VI)

з 1 січня 2010 року - 695 гривень, з 1 квітня 2010 року - 706 гривень, з 1 липня 2010 року - 709 гривень, з 1 жовтня 2010 року - 723 гривень, з 1 грудня 2010 року - 734 гривень (ст. 52 Закону України "Про Державний бюджет України" від 27.04.2010 №2154-VI);

з 1 січня 2011 року - 750 гривень, з 1 квітня 2011 року - 764 гривні, з 1 жовтня 2011 року - 784 гривні, з 1 грудня 2011 - 800 гривень (ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України" від 23.12.2010 №2857-VI).

Таким чином, розрахована відповідачем сума заборгованості, яка підлягала виплаті на виконання постанови суду, не могла становити менше 6 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 22.05.2009 по 14.07.2011 не могла становити менше:

з 1 квітня 2008 року 2886,00 грн (481 грн х 6), з 1 липня 2008 року 2892,00 грн (482 грн х 6), з 1 жовтня 2008 року 2988,00 грн (498 грн х 6);

з 1 січня 2009 року 2988,00 грн (498 грн х 6), з 1 листопада 2009 року 3438,00 грн (573 грн х 6);

з 1 січня 2010 року 4170,00 грн (695 грн х 6), з 1 квітня 2010 року 4236,00 грн (706 грн х 6), з 1 липня 2010 року 4254 грн (709 грн х 6), з 1 жовтня 2010 року 4338,00 грн (723 грн х 6), з 1 грудня 2010 року 4404,00 грн (734 грн х 6);

з 1 січня 2011 4500,00 грн (750 грн х 6), з 1 квітня 2011 4584,00 (764 грн х 6) (ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України" від 23.12.2010 №2857-VI).

Відтак, розрахована відповідачем до виплати сума заборгованості відповідно до протоколу від 20.11.2012 О/Р 114533 за період з 22.05.2008 по 14.07.2011 становить не менше 6 розмірів мінімальних пенсій за віком у відповідному місяці.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог щодо протиправної відмови позивачу у виплаті недоотриманої пенсії згідно з постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 за період з 15.07.2011 по 22.07.2011 та з 01.01.2014 по 02.08.2014, та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу недоотриманої пенсії згідно з вказаним судовим рішенням за зазначений період, суд враховує таке.

Законом України "Про внесення змін до Закону України про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.2011 № 3491-VI, який набрав чинності 19.06.2011, зокрема пунктом 7 частиною першою зазначеного Закону доповнено Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

При цьому, 06.07.2011, на виконання пункту 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", Кабінет Міністрів України прийняв постанову №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" (далі - Постанова №745), яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, пунктами 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

Підпунктом 2 пункту 3 Постанови №745 встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою III групи - 600 гривень.

Відтак, оскільки 23.07.2011 набрала чинності Постанова №745, якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягають застосуванню лише по 22.07.2011 включно, а після вказаної дати, з 23.07.2011 застосуванню підлягають положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" та Постанови №745.

Разом з тим, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо підстав невиплати пенсії та не обґрунтував відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу на виконання постанови суду, яка набрала законної сили, за період з 15 липня 2011 року по 22 липня 2011 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком.

Суд враховує, що ст. 54 Закону №796-ХІІ (в редакції, чинній з 01.01.2012) було визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Згідно з підпунктом 1 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №1210 від 23.11.2011 (далі - Постанова №1210, яка набрала чинності з 01.01.2012), мінімальний розмір пенсії становить для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.

Розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначений пунктом 13 Постанови №1210 та становить для осіб з інвалідністю ІІІ групи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - 170,82 гривні.

Згідно з пунктом 1 Постанови №1210, пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Таким чином, із 01.01.2012 обчислення розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначається у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, і такий розмір не пов`язаний з розміром мінімальної пенсії, встановленої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту третього Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 року № 4282-VI, норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом четвертим Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 6 грудня 2012 року №5515-VI встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статті 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року №1622-VII, який набрав чинності 03 серпня 2014 року, доповнено Розділ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" пунктом 67, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Крім того, 28 грудня 2014 року прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" № 80-VIII, пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VIII, який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, визначення порядку та розмірів виплат особам з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII (у редакції, чинній до 3 серпня 2014 року) не передбачалось обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, під час визначення розміру пенсії позивача застосуванню підлягали положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII , Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 1 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відтак, з 03 серпня 2014 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу пенсію в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, в період з 23.07.2011 та по 31.12.2013 та з 03.08.2014 по 31.12.2014 відповідач правомірно обчислював пенсію позивача у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік таке повноваження було делеговано Кабінету Міністрів України.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2018 у справі №619/2262/17, від 19.06.2018 у справі №344/14522/17, від 11.09.2018 у справі №522/6810/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до статей 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини "Валентина Ніканорівна Великода проти України" від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12) зазначено про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач за період з 15.07.2011 по 22.07.2011 та з 01.01.2014 по 02.08.2014 зобов`язаний був здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу згідно з постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.

При цьому, оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, суд враховує, що відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що позивач звернулася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати їй пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком 09.08.2019 (а.с.11), однак станом на початок жовтня 2019 року відповіді на зазначену заяву не отримала, що змусило її звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачем до відзиву долучено лист відповідь на вищевказану заяву за №1745/02.9 від 11.09.2019 (а.с.44), проте доказів отримання такого листа позивачем суду не надано.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач звернулася до адміністративного суду з позовом про захист прав та інтересів з дотриманням строку, встановленого ст.122 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності оспорюваних дій, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії згідно з постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 за період з 15 липня 2011 року по 22 липня 2011 року та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії згідно з постановою Зарічненського районного суду Рівненської області від 16.12.2009 у справі №2а-2420/2009 за період з 15 липня 2011 року по 22 липня 2011 року та з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2020 року.

Суддя Дорошенко Н.О.