Справа № 573/2401/19
Суддя: Свиргуненко Ю. М.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/2401/19
Номер провадження 2-а/573/2/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопада Вадима Вікторовича, Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумської області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопада В. В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22 листопада 2019 року відповідачем було винесено постанову серії ДП18 №357203 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн. Відповідно до змісту вказаної постанови, 22 листопада 2019 року об 11 годині 20 хвилин він, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063 д. н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Крачківка в м. Білопілля Сумської області та на вимогу працівників поліції не надав посвідчення водія. Позивач вважає, що зазначена постанова підлягає скасуванню, оскільки вона є необґрунтованою, а викладені в ній обставини не відповідають дійсності. Вказує, що 22 листопада 2019 року об 11 годині 20 хвилин знаходився біля домогосподарства за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Крачківка, 42, де проживає з дружиною та дітьми. Біля двору стояв його автомобіль ВАЗ 21063. д. н. з. НОМЕР_1 . В цей час до нього під`їхали працівники поліції та запропонували надати посвідчення водія, на що він відмовив, вказавши, що нічого не порушував, а перебував біля свого двору. На цьому бесіда закінчилася. 19 грудня 2019 року йому зателефонувала його сестра ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та повідомила, що в поштовій скриньці виявила лист з Білопільського ВП на його ім`я. Зазначає, що дійсно зареєстрований за даною адресою, однак майже вісім років проживає по АДРЕСА_2 і за місцем реєстрації з`являється дуже рідко, тому раніше виявити листа не міг. На конверті, яким була надіслана оскаржувана постанова, відсутній штамп відділення поштового зв`язку, а отже невідомо, коли і яким чином лист потрапив до поштової скриньки. Крім того, в кінці постанови зазначено, що вона надіслана рекомендованим листом, що не відповідає дійсності. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить поновити строк звернення до суду з даним позовом, скасувати постанову серії ДП18 №357203 від 22 листопада 2019 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн та закрити провадження в справі.

Ухвалою від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 9-10).

03 січня 2020 року до канцелярії Білопільського районного суду від інспектора СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопада В. В. надійшло заперечення на адміністративний позов, в якому останній вказує, що 22 листопада 2019 року він, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заступили на добове чергування по Білопільському району. Під час патрулювання автодороги Білопілля-Ворожба, об 11 годині 24 хвилин, в районі вул. Крачківка в м. Білопілля помітили як автомобіль ВАЗ 21063, д. н. НОМЕР_1 без переднього бампера різко звернув праворуч та зупинився. З вказаного автомобіля вийшов водій. Останній вів себе агресивно. Посвідчення водія надати відмовився. У зв`язку з цим було складено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яку останній також відмовився отримувати (а. с. 13-15).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 14 січня 2020 року за клопотанням відповідача інспектора СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопада В. В. справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання викликано свідка ОСОБА_5 (а. с. 23-24).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 15 січня 2020 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 до участі в справі в якості співвідповідача залучено Білопільське ВП ГУНП в Сумській області (а. с. 29-30).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав.

Відповідач інспектор СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопад В. В. позов не визнав з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача - Білопільського ВП ГУНП в Сумській області у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 38).

Заслухавши позивача ОСОБА_6 . С., відповідача Листопада В. В., свідка ОСОБА_5 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, достовірності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконання, суд приходить до наступних висновків.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 означеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

За змістом ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП установлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 22 листопада 2019 року інспектором СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопадом В. В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №357203 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 22 листопада 2019 року об 11 годині 20 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21063, д. н. НОМЕР_1 та на законну вимогу працівника поліції не надав посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України (а. с. 9).

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в собі зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24 січня 2019 по справі №592/5576/17.

На обґрунтування прийнятого рішення відповідачем до матеріалів справи долучено диск з відеозаписом з місця вчинення адміністративного правопорушення.

Проте, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у ній відповідачем не зазначено, за допомогою якого технічного засобу здійснювалася відеофіксація правопорушення.

Крім того, на вказаному відеозаписі зафіксовано лише розмову між інспекторам поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , під час якої останній заперечує факт керування транспортним засобом, у зв`язку з чим відмовляється надати посвідчення водія. При цьому транспортний засіб припаркований біля двору, а позивач знаходиться неподалік.

Отже, на вказаному відеозаписі не зафіксовано, що ОСОБА_1 вчинив або мав намір вчинити порушення ПДР, у зв`язку з чим у інспектора поліції виникло б право вимагати в нього посвідчення водія, а також факт зупинки працівниками поліції автомобіля ВАЗ 21063, д. н. НОМЕР_1 та факт керування означеним транспортним засобом позивачем.

Таким чином, враховуючи що в постанові про накладення адміністративного стягнення не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а також те, що сам відеозапис є неінформативним, суд дійшов висновку, що наданий відповідачем диск з відеозаписом не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Покази свідка ОСОБА_5 у судовому засіданні також не є безумовним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, так як останній не бачив, хто був за кермом автомобіля ВАЗ 21063, поліцейські вказаний транспортний засіб не зупиняли та в його присутності не пропонували позивачу надати посвідчення водія.

Таким чином, належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відсутні.

Одночасно з позовними вимогами ОСОБА_1 просить поновити строк звернення до суду з даним позовом як такий, що був пропущений з поважних причин, оскільки він не знав про накладення на нього адміністративного стягнення, а оскаржувану постанову від 22 листопада 2019 року отримав 19 грудня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 73 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку» від 05 березня 2009 року №289, під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання.

В супереч вищевикладеному, на конверті, яким ОСОБА_1 було направлено постанову серії ДП18 №357203 від 22 листопада 2019 року, відсутній відбиток календарного штемпеля, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити дату, коли вказана постанова була направлена позивачу. З аналогічних підстав не можливо достовірно встановити дату отримання останнім оскаржуваної постанови. Зі свого боку відповідачами також не надано доказів, коли ОСОБА_1 отримав поштове відправлення.

Крім того, в постанові серії ДП18 №357203 від 22 листопада 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП зазначено, що останній відмовився від її отримання. Однак, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що постанова не складалася в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а останнього було лише повідомлено про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Оскільки у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає, що позовні вимоги останнього є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 122, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №357203 від 22 листопада 2019 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області Листопада Вадима Вікторовича, Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумської області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №357203 від 22 листопада 2019 року, винесену інспектором СРПП №1 Білопільського ВП Листопадом Вадимом Вікторовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати, а провадження у справи закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня складання постанови до Другого апеляційного адміністративного суду безпосередньо, або через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя