Справа № 400/3411/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. № 400/3411/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О. М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ, вул. Успенська, 1, м. Одеса, Одеська область, 65014

до відповідача:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про:визнання бездіяльності протиправною; стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 18 295,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2019 року Міністерство внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ протягом трирічного строку перебування на службі після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України; стягнути з відповідача на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади Міністерства внутрішніх справ України, в особі Одеського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням відповідача у Одеському державному університеті внутрішніх справ у сумі 18 295,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на дострокове звільнення відповідача зі служби в поліції за власним бажанням та невідшкодування відповідачем витрат на його підготовку в навчальному закладі згідно з договором, укладеним між позивачем та відповідачем.

Відповідач відзив на позов не надав, будь-яких процесуальних документів до суду не направив, правової позиції щодо предмету спору не висловив.

Ухвалою від 16 жовтня 2019 року суд відкрив провадження в адміністративній справі № 400/3411/19 та постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач для участі в судовому засіданні до суду не з`явився, 18 листопада 2019 року надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, судової повістки про виклик до суду на адресу, зазначену у копії паспорта відповідача. У зв`язку з отриманням від Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області та Департаменту з надання адміністративних послуг інформації про відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, суд здійснив виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до вимог статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина п`ята статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд установив таке.

Матеріали справи свідчать, що наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 17 серпня 2015 року № 101 о/с позивача було зараховано курсантом університету.

Наказом університету від 06 листопада 2015 року № 165 о/с, курсанта ОСОБА_1 було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Наказом університету від 12 листопада 2015 року № 171 о/с позивача зараховано на посаду курсанта Одеського державного університету внутрішніх справ з 07.11.2015.

Наказом від 12 червня 2017 року № 134 відповідача було відряджено для подальшого проходження служби в органах Національної поліції до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Вітовського відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області.

Зазначені обставини підтверджуються записами у Послужному списку відповідача (а.с.13-18).

25 березня 2015 року відповідач підписав письмове зобов`язання прослужити в органах внутрішніх справ не менше трьох років з моменту зарахування на службу (а.с. 21).

01 вересня 2015 року між відповідачем, позивачем та Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області області укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (далі Договір, а.с. 27-28).

Згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.3., 2.1.7. Договору, університет зобов`язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, працевлаштування випускника (згідно з персональним розподілом) після закінчення повного курсу навчання та одержання відповідної кваліфікації.

У пунктах 2.3.1., 2.3.2, 2.3.3 Договору відповідач зобов`язався виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня, сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу, виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в ОВС.

Згідно з пунктом 2.3.6. Договору відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Серед підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця за Договором передбачене звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справзі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (пункт 3.3 Договору).

У пунктах 4.1, 4.4 Договору узгоджено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних із грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством.

Фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі за період з 17 серпня 2015 року по 31 травня 2017 року, становлять 18 295,08 грн, в тому числі 4 655,85 грн грошове забезпечення, 3 694,00 грн речове забезпечення, 4 553,33 грн харчування, 5 391,90 грн комунальні послуги, що підтверджується розрахунками позивача (а.с. 30-34).

25 вересня 2018 року відповідач подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням, від проходження ВЛК відмовився, надав письмове пояснення, згідно з яким просив звільнити його за власним бажанням у зв`язку із зміною місця роботи та сімейними обставинами. Зазначені обставини підтверджуються відповідним рапортом (а.с. 22) та поясненням відповідача (а.с. 23) від 25 вересня 2018 року.

Наказом від 01 жовтня 2018 року № 277 о/с (а.с. 26) відповідача було звільнено з органів поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

10 жовтня 2018 року відповідач отримав письмове повідомлення про зобов`язання протягом тридцяти днів з моменту отримання цього повідомленні відшкодувати Міністерству внутррішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у повному розмірі за весь період фактичного навчання (а.с. 25).

20 червня 2019 року позивач направив відповідачу лист від 14 червня 2019 року № Ю-499 про відшкодування витрат на навчання у добровільному порядку, що підтверджується копією листа (а.с. 43) та копією реєстру № 122 для приймання відправлень, зданих у спецзв`язок (а.с. 44).

Зазначений лист залишився без відповіді та задоволення.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з звільненням відповідача зі служби в органах Національної поліції України за власним бажанням до спливу трирічного строку з дати початку служби та невідшкодуванням відповідачем витрат на його навчання у Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина п`ята статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 12 квітня 2017 року № 261, передбачений механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Згідно з пунктами 4, 5, 8 Порядку витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу фактичні витрати на навчання, враховуючи звільнення відповідача зі служби в Національній поліції (публічної служби) за власним бажанням протягом трьох років з дати закінчення навчального закладу.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, станом на день розгляду справи не надав суду жодного доказу та не висловив жодного аргумента на спростування позиції позивача, викладеної в заявленому позові, у тому числі доказів добровільного відшкодування витрат.

Ураховуючи викладене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача витрат на навчання в сумі 18 295,08 грн.

Одночасно суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відшкодування витрат за навчання, з огляду на те, що такий спосіб захисту права не відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства.

Зокрема, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У випадку, що розглядається, відповідне право позивача звернутися до адміністративного суду ґрунтується на законодавчій базі, наведеній вище за текстом цього рішення.

Разом з тим, стаття 245 Кодексу адміністративного судочинства України надає адміністративному суду право визнавати протиправною бездіяльність лише суб`єкта владних повноважень (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України). Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, адміністративний суд не може визнавати протиправною бездіяльність особи, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Відповідач не належить до категорії суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про відмову в цій позовній вимозі.

Таким чином, позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, судові витрати (судовий збір) не підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 256, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014; код за ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Міністерства внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014; код за ) витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у розмірі 18 295,08 грн (вісімнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень 08 копійок).

3. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ протягом трирічного строку перебування на службі після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник