Справа № 240/12090/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панкеєвої В.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати у належному розмірі пенсії;
- зобов`язати відповідача виплачувати їй пенсію у розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника ОСОБА_2 з розміру пенсії, яку він отримував на день смерті - 7714,02 грн, та здійснювати виплати надалі з врахуванням подальших перерахунків з 01.06.2019.
В обґрунтування позову вказано, що позивач зверталась до відповідача із заявою про надання роз`яснення розміру її пенсії. Відповідач листом від 06.09.2019 надав відповідь, що обрахунок розміру її пенсії проводився з пенсії померлого годувальника, який станом на 01.07.2019 становить 4884,34 грн. Не погодившись з таким розміром пенсії позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням іншого більш вигідного періоду роботи померлого годувальника. На свою заяву отримала повідомлення про відмову у перерахунку пенсії відповідно до ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивач вважає протиправними та такими що суперечать чинному законодавству, а тому просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач у строк та в порядку, визначеному ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надіслав до відділу документального забезпечення суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.
У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 станом на листопад 2017 року отримував пенсію в розмірі 7714,02 грн (а.с.31).
Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 06.09.2019 К-3232 встановлено, що ОСОБА_1 з 28.12.2017 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Не погоджуючись з таким розміром пенсії, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою з питання перерахунку пенсії по заробітній платі.
Вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Загальні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені в статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далів - Закон №1058-IV), відповідно до якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому згідно з п.1 ч.2 статті 36 Закону України №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч.1 ст.37 Закону України №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника.
З огляду на системний аналіз правових норм, можна зробити висновок про те, що отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що було призначено померлому годувальнику.
Суд звертає увагу, що право ОСОБА_1 на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника не заперечується відповідачем, спір полягає в визначенні суми такої пенсії.
Як встановлено судом, позивач з 28.12.2017 отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсії, що отримував її чоловік перед смертю.
На вимогу суду відповідачем до матеріалів справи надано копію довідки про отримання ОСОБА_2 у листопаді 2017 року пенсії в розмірі 7714,02 грн (а.с.31).
З огляду на наведене, ОСОБА_1 на момент призначення пенсії по втраті годувальника отримувала 50% від 7714,02 грн, тобто від пенсії померлого чоловіка.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем з 01.03.2019 при обчисленні пенсії застосовується середньомісячна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки - 3764,40 грн із застосуванням коефіцієнта збільшення в розмірі 1,17 (4404,35 грн).
Відповідач також вказує, що довідку про заробітну плату від 15.06.1995 за період роботи померлого чоловіка з 01.06.1993 по 31.05.1995, видану акціонерним товариством відкритого типу "Мегионнефтегаз" враховувати позивачу при проведенні переходу на пенсію по втраті годувальника немає підстав, оскільки в довідці не виділений районний коефіцієнт та північна надбавка. Зазначена довідка видана за 24 календарні місяці.
Суд наголошує, що внесені зміни щодо визначення розміру пенсії по втраті годувальника не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли до прийняття таких змін.
Приписами ч.1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати позивачу пенсії по втраті годувальника у належному розмірі є протиправними.
Зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника ОСОБА_2 з розрахунку розміру пенсії, яку він отримував на день смерті.
Матеріали справи свідчать, що пенсію у зв`язку з втратою годувальника позивачу зменшено з 01.07.2019, тобто порушення прав позивача розпочалось з липня 2019 року.
Натомість у позовній заяві позивач просить здійснювати виплату пенсії у розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника ОСОБА_2 з розміру пенсії, яку він отримував на день смерті - 7714,02 грн з 01.06.2019.
Доказів нарахування пенсії ОСОБА_1 у меншому розмірі з 01.06.2019 до матеріалів справи не надано.
У зв`язку з наведеним, необхідно зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника ОСОБА_2 з розрахунку розміру пенсії, яку він отримував на день смерті з 01.07.2019.
Вимога щодо здійснення перерахунків надалі не може бути задоволена, оскільки суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, про, що свідчить квитанція №1EQQ4072м від 20.12.2019 (а.с.4).
Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням часткового задоволення позову ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору у сумі 691,56 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника ОСОБА_2 з розміру пенсії, яку він отримував на день смерті - 7714,02 грн з 01.07.2019.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 691,56 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва