Справа № 160/10416/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 Разбітов К.В. Романович Ю.С. не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісопторг" до Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням заяв про зміну позовних вимог від 19.11.2019 року № 11/19-01 та від 23.12.2019 року просить суд:
визнати протиправними дії ДПС України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з відмови у прийнятті уточнених розрахунків податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року;
вважати поданими уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року;
зобов`язати ДПС України та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області відобразити уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року, шляхом проведення відповідного кригування в Інтегрованій картці платника податків;
визнати протиправними дії ДПС України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування пені у розмірі 2 915 307,71 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
позивач не отримував актів камеральних перевірок, на підставі яких були складені оскаржувані податкові повідомлення рішення;
податкові повідомлення рішення складено з порушенням строку передбаченого п.86.8 ПК України;
податковим органом неправомірно застосовано штраф у розмірі 5%, оскільки п.50.1 ПК України передбачено застосування штрафу у розмірі 3%;
уточнюючи розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ за травень червень 2016 року, які подано позивачем у червні 2019 року, подано помилково;
суми задекларовано від`ємного значення з ПДВ підтверджено документальною плановою перевіркою позивача, яка проведена податковим органом за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року;
в порушення п.76.1 ПК України та Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку фізичною особи підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів від 14.06.2013 року № 165, камеральні перевірки мали вибірковий характер: без врахування даних попередньої податкової звітності позивача;
уточнюючи розрахунки за травень та червень 2016 року подавалися позивачем 14.06.2019 року, тобто 1095 днів необхідно рахувати з 24.06.2019 року.
Ухвалою суду від 25.10.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.11.2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ДПС України.
Відповідач Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовну з наступних підстав. Позивач в уточнюючих податкових деклараціях всупереч вимогам ПК України не відобразив суми штрафів нарахованих платником податків. Уточнюючі до податкові декларації позивача складено без дотримання вимог п.48.3 та п.48.4 ст. 48 ПК України: позивачем під час додання уточнюючих податкових декларацій не дотримано строк давності 1095 днів. Позивачу у відповідності до п.129.1.3 ПК України нарахована пеня у зв`язку з виправленням самостійно виявлених платником податків помилок у декларації з ПДВ.
Відповідач ДПС України, відзив на позовну заяву не надав.
Ухвалою суду від 20.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач ГУ ДФС у Дніпропетровській області, у судовому засіданні заперечували проти позову.
Відповідач 2 ДПС України, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в т.ч. і електронною поштою.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
Вказаними податковим повідомленнями рішеннями нараховано позивачу штраф за порушення п.50.1 ПК України; штрафи застосовано відповідно до п.123.1 ПК України, про що безпосередньо вказано у податкових повідомленнях - рішеннях; штраф застосовано у розмірі 25%, що видно з розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до податкових повідомлень рішень та актів камеральних перевірок від 12.07.2019 року, які містяться у матеріалах справи.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач подав у червні 2019 року уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, копії яких містяться у матеріалах справи.
У вказаних уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року позивачем не визначено суму штрафу, нараховану платником податків самостійно у зв`язку з виправленням помилки.
Згідно п.50.1 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Санкції за недотримання платником податків вимог абзаців третього - п`ятого пункту 50.1 ПК України передбачено пунктом 120.2 ПК України.
Відповідно до пункту 120.2 ПК України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності -
тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).
При самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.
За вказаних обставин у разі не відображення платником податків в уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, суми штрафу передбаченого пунктом 50.1 ПК України, то податковий орган має застосувати штрафну (фінансову санкцію) у розмірі 5% від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) на підставі саме п.120.2 ПК України, оскільки при самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань інші штрафи, передбачені главою 11 ПК України, не застосовуються в т.ч і санкції передбачені п.123.1 ПК України.
Оскільки податковий орган застосував до спірних правовідносин невірну статтю ПК України, а саме: статтю 123.1 ПК України, та через це застосував штраф у розмірі 25% за заниження суми податкових зобов`язань, заявлених в уточнюючих розрахунках податкових зобов`язань з ПДВ за травень та червень 2016 року, то оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо позовних вимог - визнати протиправними дії ДПС України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з відмови у прийнятті уточнених розрахунків податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року; вважати поданими уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року; зобов`язати ДПС України та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області відобразити уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року, шляхом проведення відповідного кригування в Інтегрованій картці платника податків, то суд зазначає наступне.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач подав у червні 2019 року уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, копії яких містяться у матеріалах справи.
Вказані вище уточнюючі розрахунки прийняті податковим органом, що підтверджується квитанціями № 2, які містяться у матеріалах справи.
Після цього позивачем подано у жовтні 2019 року уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року із відміткою про те, що показники цього звітного періоду вже уточнювалися раніше, копії яких містяться у матеріалах справи.
Однак позивач отримав дві квитанції № 1, у яких вказано про те, документ доставлено до ДПС України, однак документ не може бути прийнятий заповнено недостовірне значення обов`язково реквізиту «Звітний (податковий) період, що уточнюється» - травень та червень 2016 року, оскільки минув термін давності (перевірено відповідно до п.49.8 ст. 49 на підставі ст. 102 ПК України).
Пунктом 49.8 Податкового кодексу України передбачено, що прийняття податкової декларації є обов`язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Відповідно до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.
Згідно з пунктом 49.12 статті 49 Податкового кодексу України, у разі отримання відмови органу державної податкової служби у прийнятті податкової декларації платник податків має право подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання та оскаржити рішення органу державної податкової служби у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.
Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016 року, затверджено форми та порядок заповнення і подання податкової звітності з ПДВ.
Судом під час розгляду справи встановлено, що подані позивачем 30.10.2019 року уточнюючі розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ за травень та червень 2016 року відповідають вимогам пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України, всі обов`язкові реквізити заповнені платником податків.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016 року, декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 6 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу за місцем обліку платника податку відповідно до встановленого законодавством порядку сплати податку. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Квитанція про одержання звіту в електронній формі - електронний документ, що формується програмним забезпеченням центру обробки електронної звітності або оператора та засвідчує факт і час одержання звіту в електронній формі (Наказ Державна податкова адміністрації України від 06.04.2009 № 168 "Про впровадження централізованої системи електронної податкової звітності платників податків в органах ДПС України").
Порядок обміну електронними документами, визначений наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 року № 557 (далі - Порядок).
Згідно пункту 2 Порядку перша квитанція - електронне повідомлення, що формується у форматі (стандарті), затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу за результатами автоматизованої перевірки електронного документа та засвідчує факт і час отримання такого електронного документа в момент такого отримання; друга квитанція - електронне повідомлення, що формується у форматі, затвердженому в установленому законодавством порядку, програмним забезпеченням контролюючого органу (адресатом) за результатами ідентифікації, обробки електронного документа та засвідчує факт і час приймання (неприймання) чи реєстрації такого електронного документа.
Пунктами 8-11 Порядку передбачено, що у разі якщо адресатом є контролюючий орган, після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка.
Автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня або за 1 годину до його закінчення.
Автоматизована перевірка електронного документа включає:
перевірку правового статусу ЕЦП шляхом встановлення чинності посиленого сертифіката ключа підписувача на час підписання електронного документа та відповідності особистого ключа підписувача відкритому ключу, зазначеному у посиленому сертифікаті. При цьому дата та час накладення ЕЦП встановлюються за даними позначки часу, отриманої підписувачем від АЦСК в момент підпису, а чинність посиленого сертифіката на цей момент встановлюється за даними відповідного онлайн-сервісу АЦСК (OCSP) та/або даними актуальних списків відкликаних сертифікатів (CRL) зазначеного АЦСК;
перевірку обов`язковості та послідовності накладення на електронний документ ЕЦП підписувачів та електронної печатки (за наявності) у встановленому порядку;
перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);
перевірку наявності обов`язкових реквізитів;
перевірку наявності Заяви про приєднання до Договору;
перевірку дії Договору.
Перша квитанція надсилається автору електронного документа протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня.
У першій квитанції, що формується за результатами автоматизованої перевірки, зазначеної у пункті 10 цього розділу, повідомляється про результати такої перевірки. У разі негативних результатів автоматизованої перевірки у першій квитанції повідомляється про неприйняття електронного документа із зазначенням причин, у такому випадку друга квитанція не формується. На першу квитанцію накладається електронна печатка контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в контролюючому органі.
Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом.
Пунктами 12-14 Порядку визначено, що не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено законодавством та цим Порядком, формується друга квитанція.
Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).
На другу квитанцію накладається електронна печатка відповідного контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного документа. Другий примірник другої квитанції зберігається в контролюючому органі.
У разі наявності другої квитанції про прийняття електронного документа датою та часом прийняття (реєстрації) електронного документа контролюючим органом вважаються дата та час, зафіксовані у першій квитанції.
Таким чином, під час надходження електронної звітності до контролюючого органу здійснюється автоматизована перевірка електронного документа передбачена пунктом 10 Порядку та яка включає перевірку чітко окреслених параметрів та реквізитів електронної звітності платника податків, до яких не віднесено перевірка дотримання терміну давності передбаченого ст. 102 ПК України.
Матеріали справи свідчать, що саме під час оброблення електронної звітності платника податків ДПС України було видано квитанції №1, якими позивача повідомили про неприйняття оформлених ним уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з ПДВ за травень та червень 2016 року, проте, ані Податковим кодексом України, ані Порядком, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 року № 557, не зазначено право ДПС України під час здійснення процедури отримання електронної звітності вирішувати питання щодо прийняття такого рішення через сплив терміну давності згідно вимог статті 102 ПК України.
Згідно Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку фізичною особи підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів від 14.06.2013 року № 165, при проведенні камеральної перевірки податкової декларації з ПДВ відбувається перевірка правильності визначення податкового періоду (відповідно до статті 202 Кодексу), своєчасності надання звітності (дотримання строків, встановлених пунктом 49.18 статті 49 та статтею 203, з урахуванням пункту 49.20 статті 49 Кодексу), правильності вибору форми декларації.
Отже, лише під час проведення камеральної перевірки звітності платника податків перевіряється правильність визначення податкового періоду та своєчасність подання звітності.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 року № 1503/12/13-12 «Щодо відмови у прийнятті податкових декларацій» згідно з пунктом 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України . Тому в такому разі обов`язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.
Резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).
Вимоги про зобов`язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не коректно сформовано позовні вимоги у позовній заяві, враховуючи те, що саме ДПС України не прийняло уточнюючі розрахунки позивача, то суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати протиправним не прийняття Державною податковою службою України уточнюючих розрахунків податкового зобов`язання з ПДВ ТОВ «Сервісопторг» за періоди: травень та червень 2016 року, поданих 30.10.2019 року, та визнати уточнюючі розрахунки податкового зобов`язання з ПДВ ТОВ «Сервісопторг» за періоди: травень та червень 2016 року такими, що подані ТОВ «Сервісоптторг» у день їх фактичного отримання ДПС України 30.10.2019 року.
Також суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провести відповідні коригування в інтегрованій картці платника податків у зв`язку з поданням 30.10.2019 року уточнюючих розрахунків податкового зобов`язання з ПДВ ТОВ «Сервісопторг» за періоди: травень та червень 2016 року, оскільки це є необхідним для ефективного захисту прав позивача з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, заявлені вище позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо позовних вимог - визнати протиправними дії ДПС України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування пені у розмірі 2 915 307,71 грн., то суд зазначає наступне.
У матеріалах справи міститься інформація з електронного кабінету платника податків позивача, з якої видно факт нарахуванням пені у розмірі 2 915 307,71 грн.
Згідно пояснень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 23.12.2019 року пеня нарахована позивачу на підставі пункту 129.1.3 ст. 129 ПК України, у відповідності до якого нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Суд зазначає, що пункт 129.1.3 ст. 129 ПК України у новій редакції з`явився у Податковому кодексі України на підставі Закону України № 2628-VIII від 23.11.2018 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», який набрав чинності 01.01.2019 року, у відповідності до норм якого підпункт 129.1.3 пункту 129.1 після слів "податковим агентом" доповнено словами і цифрами "у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу", а після слів і цифр "спливу 90 календарних днів" - цифрами і словами "(270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу).
Також вказаним вище законом України в абзаці другому пункту 129.4 слова "за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення" замінено словами і цифрами "за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання".
Судом під час розгляду справи встановлено, що пеня нарахована починаючи з 29.09.2016 року та з 29.10.2016 року по червень 2019 року відповідно.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.
У свою чергу, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.
Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних податкових повідомлень-рішень.
При цьому слід ураховувати, що відповідно до частини другої статті 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
З викладеного випливає, що врегульоване законом правило поведінки визначається тим нормативно-правовим актом, який був чинним на час вчинення відповідної дії (бездіяльності).
Відповідно зміст правовідносин, зокрема прав та обов`язків особи, не може змінюватися разом із зміною законодавчих норм. Отже, склад правопорушення та відповідальність за його вчинення визначаються за змістом тих законодавчих норм, які були чинними на час вчинення відповідного правопорушення та не можуть бути змінені разом із зміною законодавчих норм (зокрема, в разі втрати чинності нормативно-правовим актом або набрання чинності новим нормативно-правовим актом, який регулює ті самі суспільні відносини).
Водночас зворотна дія нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми застосовуються до правовідносин, які існували до набрання ним чинності, тобто приписи нового нормативно-правового акта змінюють правило поведінки, яке було встановлено попередніми нормативно-правовим актами.
Якщо ж новий нормативно-правовий акт не змінює закріплені у попередніх нормах правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин), зворотна дія нормативно-правового акта не має місця.
Зокрема, відсутня зворотна дія нормативно-правового акта в тому разі, якщо попередній та наступний нормативні акти місять тотожні склади правопорушення. При цьому кваліфікація дій порушника повинна відбуватися з посиланнями на норми того нормативного акта, який був чинним на момент вчинення відповідних дій.
Питання щодо підстав для застосування встановлених Податковим кодексом України санкцій за правопорушення, вчинені до набрання чинності Законом України № 2628-VIII від 23.11.2018 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» не врегулювано.
Тому слід виходити з приписів частини другої статті 58 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, незалежно від дати вчинення або виявлення певного діяння таке діяння може кваліфікуватися як порушення норм податкового законодавства лише в тому разі, якщо воно визнавалося протиправним згідно з нормами, чинними на час вчинення відповідного діяння.
Оскільки на момент вчинення відповідного діяння, а саме: подання позивачем податкової декларації у травні та червні 2016 року, не була встановлена відповідальність у вигляді нарахування пені у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 ПК України, враховуючи те, що Закон України № 2628-VIII від 23.11.2018 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», який набрав чинності 01.01.2019 року, не має зворотної дії в часі, приймаючи до уваги те, що діяння може кваліфікуватися як порушення норм податкового законодавства лише в тому разі, якщо воно визнавалося протиправним згідно з нормами, чинними на час вчинення відповідного діяння, то відповідач ГУ ДФС у Дніпропетровській області протиправно нарахував пеню починаючи з 29.09.2016 року та з 29.10.2016 року у розмірі 2 915 307,71 грн.
Одночасно судом на підставі пояснень ГУ ДФС у Дніпропетровській області встановлено, що пеню нарахувало лише ГУ ДФС у Дніпропетровській області, а не ДПС України.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, з відповідача ДПС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.
З відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 21 131 грн.
Керуючись ст. 139,241,243,244,245,246,259 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним не прийняття Державною податковою службою України уточнюючих розрахунків податкового зобов`язання з ПДВ ТОВ «Сервісопторг» за періоди: травень та червень 2016 року, поданих 30.10.2019 року
Визнати уточнюючі розрахунки податкового зобов`язання з ПДВ ТОВ «Сервісопторг» за періоди: травень та червень 2016 року такими, що подані ТОВ «Сервісопторг» у день їх фактичного отримання ДПС України 30.10.2019 року.
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області відобразити уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за травень та червень 2016 року, поданих ТОВ «Сервісопторг» 30.10.2019 року, шляхом проведення відповідного коригування в Інтегрованій картці платника податків.
Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування пені у розмірі 2 915 307,71 грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ДПС України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Сервісопторг» сплачену суму судового збору у розмірі 1921 грн.
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Сервісопторг» сплачену суму судового збору у розмірі 21 131 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 лютого 2020 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 05.02.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.