Справа № 345/73/20
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/73/20
Провадження № 2-а/345/9/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2020 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Львівській області молодшого лейтенанта Іванишина Павла Петровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 23.12.2019 р. відносно нього відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО 18 № 561510 за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. Зокрема, згідно вказаної постанови ОСОБА_1 , 23.12.2019 о 02 год. 35 хв. на 605 кілометрі дороги МО6 Львів-Чоп в темну пору доби керував транспортним засобом марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого згоріла лампа лівої фари, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Зазначає, що з даною постановою він не погоджується, вважає її незаконною та просить скасувати з наступних підстав. Так, 23.12.2019 о 01 год. 20 хв. він вирушаючи з м. Калуш в напрямку контрольно-пропускного пункту пропуску Краковець, що знаходиться на кордоні з Республікою Польща, сів за кермо автомобіля марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, жодних технічних недоліків в приладах зовнішнього освітлення транспортного засобу він не виявив, а тому запасну лампу для фар ближнього світла автомобіля не взяв, аварійний сигнал, на випадок якщо якась з ламп вийде з ладу під час руху, не увімкнув. Рухаючись ділянкою дороги Львів-Чоп він був зупинений працівниками поліції, які повідомили його про несправність лівої фари ближнього світла, що є порушенням ПДР України та тягне за собою адміністративну відповідальність. Позивач вказав працівникам поліції на те, що несправність мала місце під час руху, а тому можливості провести відповідну заміну в нього не було, однак супроводжувати його до наступної паливної станції вони відмовилися, заходів для усунення поломки не вжили, на необхідності продовжити рух з ввімкнутою аварійною сигналізацією не наголосили, а лише винесли постанову про накладення адмінстягнення. Просить також визнати пом`якшуючою обставину відсутність у нього можливості здійснити заміну лампочки у фарі на місці зупинки, що унеможливило придбання такої лампочки та виклику майстра для замінип на місці вчинення правопорушення.

Ухвалою суду від 11.01.2020 відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторінта запропоновано відповідачу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали разом з копією позову була отримана відповідачем 17.01.2020 р., що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17), проте він не скористався своїм правом подати відзив на позов.

Статтею 286 КАС України, встановлено скорочений десятиденний строк розгляду адміністративних справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. З урахуванням положень ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, поданих стороною позивача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з ч. 2 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, позивач 23.12.2019 о 02 год. 35 хв. на 605 кілометрі дороги МО6 Львів-Чоп керував транспортним засобом марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого згоріла лампа лівої фари в темну пору доби, чим порушив п.п. 31.4.3В ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

За результатом аналізу оскаржуваної постанови приходжу до таких висновків.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.2015, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, аналіз діючих законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст.121 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення та без складання протоколу. Таким чином, ОСОБА_2 в межах правового кола і не порушуючи норм процесуального права було прийнято рішення стосовно винесення відносно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

При цьому, відповідачем розглянуто дану справу в порядку, передбаченому ст. 258 КУпАП, яка визначає, що постанови у справах про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення дорожнього руху, передбачені, зокрема, ч.1 ст. 121 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративною правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.п. 31.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306 "Про Правила дорожнього руху" технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам (п.п. 31.4 ПДР): зовнішні світлові прилади, зокрема, не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла (п.п. 31.4.3.в) ПДР).

Оскільки сила світла ламп габаритних ліхтарів значно менша сили світла фар ближнього (дальнього) світла, то в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості габарити транспортного засобу, що рухається в зустрічному напрямку, визначається по розташуванню ввімкнених фар ближнього або дальнього світла. Тому, для попередження зіткнення зустрічних транспортних засобів у таких умовах і правильної оцінки дорожньої ситуації ліва фара, яка розташована ближче до зустрічного потоку транспортних засобів, повинна горіти обов`язково.

Позивач, виявивши несправність зовнішніх світлових приладів, а саме: лівої фари ближнього світла, на думку суду, повинен був замінити її лампочкою з правої фари.

Однак, водій ОСОБА_1 , знаючи про несправність, не вчинив жодних дій для її усунення та не дотримався відповідних вимог Правил дорожнього руху, що призвело до їх порушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, п.п. 9.9. ПДР України, передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено ПДР України.

Даних вимог позивачем також дотримано не було, оскільки він продовжував рух без увімкнення аварійної сигналізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Не зважаючи на те, що відповідач до суду не з`явився та не надав жодних пояснень за даним фактом, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Поряд з цим, пункт 31.5 ПДР України зобов`язує у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Відповідно до п.31.6.б ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Даних вимог позивачем виконано не було, а той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем в нічну пору доби з вимкненою лівою фарою ним же підтверджено в позовній заяві.

Так, позивач не заперечує факт наявності вказаних у оскаржуваній постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності обставин (тобто, те, що він 23.12.2019 о 02 год. 35 хв. на 605 кілометрі дороги МО6 Львів-Чоп керував транспортним засобом марки «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого згоріла лампа лівої фари в темну пору доби) та в зазначену в постанові дату та час був зупинений працівниками поліції.

Із поданого позивачем адміністративного позову убачається, що останній факту вчинення ним вищевказаного адміністративного правопорушення не визнає та з винесеною відносно нього постановою не згідний, з тих підстав, що поліцейськими не взято до уваги його пояснень та не вжито заходів до усунення виявлених порушень.

Такі заперечення позивача суд до уваги при розгляді законності винесення оскаржуваної постанови взяти не може, оскільки це не впливає на правильність кваліфікації його дій, наявність події адміністративного правопорушення та його вини.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена 23.12.2019 відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з`ясування обставин вирішено справу.

Зокрема, працівниками поліції, дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП кваліфіковано правильно, сумніви у тому, що позивач порушив вимоги ПДР України у суду відсутні, які і сумнівів щодо доведеності його вини, які б тлумачились на його користь, у суду немає.

З приводу посилання позивача на визнання судом пом`якшуючою обставину відсутність у нього можливості здійснити заміну лампочки у фарі на місці зупинки, то вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Судом встановлено, що відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та складення оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вірно встановлено обставини справи, досліджено та оцінено докази керуючись законом і правосвідомістю, надано вірну кваліфікацію діям позивача за ч. 1 ст. 121 КУпАП, встановлено склад адміністративного правопорушення, особі, яка притягується до відповідальності роз`яснено права, запропоновано ними скористатися та накладено стягнення у межах, встановлених санкцією статті, за якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Статтею 34 КУпАП передбачені обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, обставини, передбачені ст. 34 КУпАП були відсутні. Так, хоча позивач не заперечував факту вчинення правопорушення, однак своєї вини не визнавав, у вчиненому не розкаювався. Тому, відповідачем обґрунтовано не враховано пом`якшуючих обставин, оскільки такі були відсутні.

При цьому, визнання обставин, не зазначених у ст. 34 КУпАП, пом`якшуючими, є правом органу (посадової особи), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, а не його обов`язком.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду наведених підстав, суд прийшов до висновку, що постанову серії ДПО 18 № 561510 від 23.12.2019 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 121, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Львівській області молодшого лейтенанта Іванишина Павла Петровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06.02.2020 р.

Суддя