Справа № 420/6282/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6282/19
УХВАЛА

03 лютого 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Радчук А.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель державної (комунальної) власності в межах норм безоплатної приватизації, розташованої на території зазначеної міської ради за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, мікрорайон Тіра в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювані законом інтереси, зобовязання Білгород-Дністровську міську раду надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель державної (комунальної) власності в межах норм безоплатної приватизації, розташованої на території зазначеної міської ради за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, мікрорайон Тіра.

Ухвалою суду від 29.10.2019 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року було повернуто позовну заяву позивачу, оскільки копію ухвали від 29.10.2019 року позивач отримав 04.11.2019 року, і 14.11.2019 року був останнім днем для усунення недоліків позовної заяви у строк, передбачений ухвалою від 29.10.2019 року, а станом на 18.11.2019 року недоліки позовної заяви позивачем так і не було усунуто.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року встановлено, що на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2019р. про залишення позовної заяви без руху, в строк наданий судом для виконання вимог вказаної ухвали (до 14.11.2019р.) 13.11.2019р. ОСОБА_1 здано на пошту, тобто надіслано на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, яка не була врахована при поверненні позовної заяви без розгляду, оскільки надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 18.11.2019 р., у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року про повернення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, а також заяву про усунення недоліків від 18.11.2019 року з додатками, суддя встановив наявність підстав для залишення позову без руху, у зв`язку з чим ухвалою суду від 13.01.2020 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків.

Недоліки необхідно було усунути шляхом:

зазначення реквізитів (дати та номеру) рішення про відмову, яке позивач просить скасувати, або викладенням позовних вимог в іншій редакції;

зазначенням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти відповідача, зазначенням доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

наданням до суду додатків до позовної заяви, зазначених в переліку документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви;

зазначенням підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

На виконання ухвали суду від 13.01.2020 року позивачем 27.01.2020 року було надано заяву про усунення недоліків (з додатками) та заяву про поновлення пропущеного строку.

Зі змісту вищезазначених заяв та додатків вбачається, що недоліки позовної заяв усунуто частково.

Зокрема позивачем було зазначено власну адресу електронної пошти позивача, офіційну адресу електронної пошти відповідача. Також позивачем дуло надано до суду додатки до позовної заяви, зазначені в переліку документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви.

Стосовно зазначення реквізитів (дати та номеру) рішення про відмову, яке позивач просить скасувати, або викладенням позовних вимог в іншій редакції суд зазначає, що позивач не зазначив реквізитів (дати та номеру) рішення про відмову, яке позивач просить скасувати і позовні вимоги в іншій редакції не викладав, проте зі змісту заяви про усунення недоліків вбачається, що фактично позивач оскаржує листи Білгород-Дністровської міської ради від 02.10.2015 року про надання відповіді на звернення та від 19.02.2016 року про надання відповіді на звернення, вважаючи їх формою офіційної відмови у приватизації земельної ділянки.

Разом з цим позивачем не було зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), та не було зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Крім того, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач просить поновити пропущений строк звернення до суду оскільки позивач отримала постанову Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц поштовим зв`язком зі значним запізненням, а саме в червні 2019 року. Після цього позивач звернулась до адвоката з метою здійснення представництва інтересів. Через те, що лист з повним текстом судового рішення надійшов із запізненням, позивач змогла звернутись до суду лише 23.10.2019 року з даним позовом.

Надаючи оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

При зверненні до суду 24.10.2019 року позивачем було надано заяву про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування даної заяви позивач зазначив, що 19.03.2016 року вона звернулась із адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Єфіменко К.С. від 24.03.2016 року була постановлена ухвала про повернення адміністративного позову ОСОБА_1 та роз`яснено, що для вирішення цього низання позивачу необхідно звернутися до суду загальної юрисдикції за місцезнаходженням відповідача. Надалі позивач звернулась із позовною заявою до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (справа № №495/2938/16-ц). 10.01.2019 року Постановою Верховного суду України по справі №495/2938/16-ц постановлено касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково та повідомлено, що розгляд даної справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду. З наведених підстав позивач вважав, що шестимісячний строк з 19.02.2016 року, коли позивач дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, не минув, оскільки позовна заява з аналогічним проханням була подана в 19 березня 2016 року.

З огляду на зазначене суд зазначає, що після того, як Постановою Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц, визначено, що даний спір належить до юрисдикції адміністративного суду та ознайомлення позивача зі змістом даного рішення у позивача розпочався перебіг шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Разом з цим в заяві про усунення недоліків від 18.11.2019 року позивач зазначила, що з Постановою Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц вона ознайомилась 18.01.2019 року з моменту її оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Натомість в заяві про поновлення строку звернення до суду від 27.01.2020 року позивач вже зазначає, що вона отримала постанову Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц поштовим зв`язком зі значним запізненням, а саме в червні 2019 року.

При цьому позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач отримала постанову Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц поштовим зв`язком зі значним запізненням, а саме в червні 2019 року.

За відсутності доказів на підтвердження того, що позивач в червні 2019 року отримала постанову Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц та з урахуванням того, що з Постановою Верховного суду України від 10.01.2019 року по справі №495/2938/16-ц позивач, як вона сама зазначає, ознайомилась 18.01.2019 року з моменту її оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, суддя дійшов висновку, що шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом у позивача розпочався 19.01.2019 року та сплинув 18.07.2019 року.

Враховуючи що до суду з даним позовом позивач звернулась 21.10.2019 року, суддя дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а обставини, зазначені позивачем в заяві від 27.01.2020 року в якості підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, за відсутності доказів на їх підтвердження, суддя вважає неповажними.

Суддя зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії", справа "Голдер проти Сполученого Королівства").

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови". У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву слід повернути позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 123, 169, 248, 294, 295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - повернути без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук