Справа № 320/2460/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2460/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря: Рагімової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018 року; податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018 року; податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі пп.20.14 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, та Наказу №1863 від 06.09.2018р. відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб до бюджету при отриманні доходу як додаткове благо фізичної особи-платника податків - ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 20.09.2019 №802/10-36-13-03/.

З Акта перевірки слідує, що за період часу з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Факторинг про» було укладено ряд Договорів кредиту на загальну суму 1070000,00 грн. На випадок неповернення виданих за кредитними договорами грошових коштів ТОВ «ФК «Факторинг Про» уклало договори страхування ризиків, страховик - ПрАТ «СК «Дніпроінмед».

Перевіркою встановлено, що отриману суму кредиту було повернуто ТОВ «ФК «Факторинг Про» за рахунок страхових виплат за вирахуванням франшизи в розмірі 796950,00грн., в т.ч.: ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» відшкодовано в 2015 році суму 796950,00грн. Суму в розмірі 273050,00 грн. станом на 31.12.2016р. не повернена Кредитодавцю (ТОВ «ФК «Факторінг Про»).

У зв`язку з вищевикладеним перевіркою встановлено, дохід отриманий ОСОБА_1 за рахунок погашення страховою компанією основної суми боргу ТОВ «ФК «Факторинг Про» отриманий як додаткове благо у розмірі 796950,00грн. відповідно до ч. «г» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ.

Податкові декларації про майновий стан і доходи за період 01.01.2015 року по 31.12.2016 року платник податків - фізична особа ОСОБА_1 не подавала.

ГУ ДФС у Київській обл. було направлено запит фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 «про надання інформації, пояснення та документальних підтверджень» від 12.07.2018 року №3059/Т/10-36-13-04 який відповідно до п.73.3 ПКУ надіслано 13.07.2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення №90.

У відповідь на вищезазначений запит позивач не надавала відповідь до контролюючого органу.

Таким чином відповідач встановив порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

а) пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 розділу II, п.176.1, п.179.1, п.179.2 ст.179 розділу IV Кодексу фізична особа - платник податків ОСОБА_1 , декларацію про отримані доходи за 2015р. до Переяслав-Хмельнпцького відділення (Переяслав- Хмельницький район) Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській обл. не подано;

б) ч. «г» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 було занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 01.01.2015 року по 31.12.2015 року на суму 796950,00грн., та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 року в сумі 158781,00 грн.;

в) п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПКУ від 02.12.2010 року №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) встановлено заниження оподаткованого доходу фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року на суму 796950,00грн., що призвело до заниження військового збору за 2015 року в сумі 11954,25 грн.

На підставі таких висновків Акта перевірки відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Статтею 79 Податкового кодексу України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Зокрема, пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За правилами пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.

Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

Наведене правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14) та від 21 лютого 2018 року № 821/371/17.

Як вбачається з матеріалів справи, до 09 години 00 хв. 07.09.2018 року ОСОБА_1 не було повідомлено про проведення щодо неї документальної позапланової невиїзної перевірки за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року згідно наказу ГУ ДФС у Київській області № 1863 від 06.09.2018 року.

Лише 15 вересня 2018 року було доставлено поштове відправлення № 301 від 06.09.2018 року з повідомленням про проведення перевірки. Тобто через 2 календарні дні після її завершення.

Таким чином, доводи апелянта щодо порушення відповідачем п. 79.2 ст. 79 ПКУ доведені в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.10.2018 року № , № , № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 339 (п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 81 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Епель О.В.

Суддя Степанюк А.Г.

Повний текст постанови виготовлено - 03 лютого 2020 року.