Справа № 260/1301/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1301/19 пров. № 857/12817/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Гуляка В.В.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 260/1301/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Плеханова З.Б.,

час ухвалення рішення - 13 год. 32 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 15.10.2019,-

В С Т А Н О В И В:

16.09.2019 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( далі відповідач), та просив визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування ОСОБА_1 в розрахунок стажу періоду роботи з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року в ПОТ «Гарант- 93»та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року в КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД - незаконним. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 в розрахунок стажу період роботи з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року в ПОТ «Гарант - 93» та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року в КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 29 грудня 2019 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з тим , що в позивача стаж роботи більший як 35 років він звернувся до Виноградівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для роз`яснення чи весь період його роботи зарахований до трудового стажу.

Листом відповідач повідомив позивача, що при призначенні пенсії до загального стажу роботи не враховано періоди роботи з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року, аргументуючи не зарахування періодів роботи тим, що була порушена «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників» затверджена наказом Міністерства праці України. Далі, позивач звернувся також до керівника КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД про надання йому документів з кадрових питань (особового складу)про періоди роботи з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року для зарахування вищенаведеного періоду до пенсійного стажу, але листом поштового зв`язку його лист був повернутий із зазначенням даних про те, що даного підприємства не існує, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Скаржник вказує, що суд першої інстанції під час вирішення справи не повно та не всебічно дослідив обставини справи та зазначає, що згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Також звертає увагу, що порядок підтвердження наявного трудового стажу, при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, апелянт вважає, що трудовий стаж за вказаний період підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а відтак, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 грудня 2019 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 , звернувся до Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області) із заявою від 17 січня 2019 року про призначення йому пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До зазначеної заяви додав наступні документи: трудова книжка НОМЕР_3 від 20.04.1978 року; диплом серії НОМЕР_4 від 27.02.1978 року; військовий білет серії НОМЕР_5; архівна довідка від 18.12.2018 №Г-0Ь 27/1070; архівна довідка від 18.09.2018 №Г-01-27/1069; довідка від 27.12.2018 №039.

Спеціалістами управління надано позивачу розписку-повідомлення, в якому було проінформовано, що позивачу необхідно подати до 17 квітня 2019 року довідки про стаж і реорганізацію підприємства за період з 17.05.1993р. по 26.01.1997р. та за період з 26.01.1997р. по 30.12.1999р.(а.с.41).

Також встановлено, що позивач листом від 15.08.2019 року звернувся до Виноградівської районної державної адміністрації для видачі йому розпорядження №30 від 29.01.1997 року відповідно до якого КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД є правонаступником ПОТ «Гарант - 93» так як відомостей про дані підприємства в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань немає.(а.с.18-26).

14.08.2019 року архівний відділ Виноградівської райдержадміністрації листом від за №Г-01-27/592 повідомив позивача, що керівником КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД є ОСОБА_3 та юридична адреса підприємства м . Виноградів, вул.І.Франка,108 . Згідно Розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації № 30 від 29.01.1997 року підприємство оптової торгівлі «Гарант-93» перереєстровано у комерційну виробничо-торгову фірму «Опторг».

Листом від 22.08.2019 року позивач звернувся до керівника КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД про надання йому документів з кадрових питань (особового складу) за періоди роботи з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року для зарахування вищенаведеного періоду до пенсійного стажу (а.с.29).

Однак, листом поштового зв`язку вищевказаний лист був повернутий із зазначенням даних про те, що даного підприємства не існує.

Окрім того матеріалами справи також встановлено, що позивач звернувся до Виноградівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для роз`яснення чи весь період його роботи зарахований до трудового стажу.

Листом управління щодо застосування пенсійного законодавства відділом призначення та перерахунків пенсій №3 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.07.2019 року за № 12771/0304 повідомлено позивача, що при призначенні пенсії до загального стажу роботи не враховано періоди роботи з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року.

Так, у зв`язку з неточними записами в трудовій книжці ОСОБА_1 не були зараховані до стажу роботи наступні періоди:

- з 17.05.1993р. по 26.01.1997р. - ПОТ «Гарант-93» - не зараховано до трудового стажу у зв`язку з відсутністю печатки на записі про звільнення;

- з 26.01.1997р. по 30.12.1999р. - КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД - не зараховано до трудового стажу у зв`язку з тим, що дата звільнення зазначена недвозначними цифрами.

Вважаючи що відповідач протиправно не зараховує ОСОБА_1 стаж роботи періоду з 17.05.1993 року по 26.01.1997 року в ПОТ «Гарант- 93» та з 26.01.1997 року по 30.12.1999 року в КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що надана позивачем трудова книжка громадянина, як засвідчення факту роботи не є належним підтвердженням факту роботи позивача у ПОТ «Гарант-93» та «ОПТОРГ» ЛТД, оскільки відповідні записи не засвідчені печаткою та містять неточності в даті записів. Зокрема, суд зазначив, що станом на день розгляду справи позивачем не було подано жодного документа, який би міг підтвердити вище зазначені періоди роботи, не було також свідчень свідків під час звернення позивача до відповідача. Крім того, немає жодного належного доказу про існування вказаних підприємств, а код на печатці, яка міститься у трудовій книжці, відсутній взагалі у єдиному державному реєстрі або в інших документах, які би підтвердили і юридичну особу і належність даного коду цим особам.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 року - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до трудового стажу зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховувалась також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За пунктом 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У разі, коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу, за бажанням особи, може здійснюватися органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п. 2 цього Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1 цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Судом встановлено, що у трудовій книжці щодо періоду роботи позивача з 17.05.1993р. по 26.01.1997р. в ПОТ «Гарант-93» відсутня печатка на записі про звільнення, також щодо пероду роботи позивача з 26.01.1997р. по 30.12.1999р. у КВТФ «ОПТОРГ» ЛТД - дата звільнення зазначена не двозначними цифрами.

В ході зібраних позивачем додаткових документів на підтвердження зазначених періодів роботи, доказів наявності трудового стажу у зазначені періоди ОСОБА_1 відповідачу та суду не було надано.

Відповідно до пункту 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, суду не надано документів про роботу вказаних осіб за час, стосовно якого вони підтверджують роботу позивача. Крім того, зазначені свідчення не надавались позивачем відповідачу.

Таким чином, ані записами трудової книжки позивача, ані додатково наданими позивачем документами, не підтверджено оскаржуваний період роботи позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст.243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 260/1301/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.