Справа № 520/6533/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 р. Справа № 520/6533/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 (суддя Заічко О.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 27.09.19) по справі № 520/6533/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД", звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову №ХК3809/290/2НП/АВ/П/ТД-ДС ВІД 31.01.2019 про накладання штрафу 625950,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у від 19.09.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

Представник позивача Пономаренко Н.А. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № №01.01-07/2101 від 17.12.2019 Управлінням Держпраці у Харківській області проведене інспекційне відвідування ТОВ «Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД» щодо додержання вимог законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від від 11.01.2019 року № ХК3809/290/2НП/АВ, яким встановлено порушення позивачем вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

31.01.2019 року контролюючим органом прийнято постанову №ХК3809/290/2НП/АВ/П/ТД-ФС, якою до позивача на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України застосовано штраф у розмірі 625950,00 грн.

Не погодившись із такою постановою Управління Держпраці у Полтавській області позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної постанови від 31.01.2019 відповідач діяв на підставах, у спосіб та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством, а тому підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст. 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами; законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно положень ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Щодо виявлених відповідачем у ході проведення інспекційного відвідування порушень колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно складеного відповідачем акту інспекційного відвідування від 11.01.2019 року № ХК3809/290/2НП/АВ, ТОВ «Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД» було допущено до роботи 5 працівників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до роботи без укладення трудових договоів, чим порушено приписи ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Як свідчать матеріали справи, між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ТОВ «Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД» укладені цивільно-правові договори від 01.11.18 №0111-1 , №0111-2, №0111-3.

Предметом вищевказаних цивільно-правових договорів, укладених позивачем з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є послуги робіт з улаштування та мощення виробів з граніту.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( ст.901 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з зазначених цивільно-правових угод, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виконували не індивідуально визначену роботу, передбачену угодою. Функції, які виконували такі особи за вказаними договорами, не є самостійними, а здійснювались в межах підготовчих робіт та укладання тротуарної плитки з систематичним виконанням цих функцій та з матеріалів, наданих позивачем, що виключає можливість роботи в будь-який зручний час.

У договорах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання, а також не містяться відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

За умовами укладених договорів вартість послуг (робіт) визначена наперед у загальній сумі. Однак оплата за послуги здійснюється у певний строк, після підписання акту виконаних робіт, такі акти надано до справи.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Також, з матеріалів справи встановлено, що працівники самостійно не організовували свою роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувались позивачу, що свідчить про наявність трудових відносин, а не цивільно-правових.

Зазначене спростовує доводи апелянта про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаними вище особами як трудових.

Щодо громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в контексті порушення позивачем норм ч. 3 ст. 24 КЗпП України, представник позивача вказував, що дані особи не мають ніякого відношення до позивача та зазначав, що з метою встановлення вказаних осіб позивачем було направлено запити до відповідача щодо їх розшуку та виявлення/спростування факту їх відношення до підприємства в контексті трудових правовідносин.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , копії яких містяться у справі, судом встановлено, що вони працювали у позивача різноробочими, а від надання інших пояснень відмовились.

Обставини, викладені в запереченнях на акт, щодо того, що опитані підрядники не підтвердили діяльність вказаних осіб на підприємстві позивача, жодними доказами позивачем не підтверджено.

Тобто, факт неналежності вказаних осіб до позивача позивачем не доведено.

Посилання позивача на неузгодженість змісту цивільно- правових угод позивача з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 процитованій відповідачем позиції Верховного Суду у справі від 13.06.2019 по справі № 1840/2507/18, суд вважає безпідставним, оскільки, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує саме висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не певні визначені обставини.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач в порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України допустив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до роботи без укладення трудових договорів, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частин першої та другої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявні у справі докази свідчать про доведеність факту виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до роботи без укладення трудових договоівта без повідомлення ДФС України про прийняття працівника на роботу, що вказує на порушення вимог законодавства про працю, зокрема статті 24 КЗпП України, за що встановлена відповідальність згідно з абзацом 2 частини другої статті 265 КЗпП України у тридцятикратному розмірі мінімальної зарплати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова контролюючого органу від №ХК3809/290/2НП/АВ/П/ТД-ФС від 31.01.2019 про накладення штрафу у сумі 625950,00 грн., є правомірною та не підлягає скасуванню.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія ПЛАНЕТА БУД" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі № 520/6533/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 03.02.20.

(у зв`язку із знаходженням судді Бершова Г.Є. у відпусці)