Справа № 819/3144/15
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 819/3144/15 пров. № 857/13187/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Коваля Р.Й.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя - Чепенюк О.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження о 10 год. 47 хв. в м.Тернополі 25 жовтня 2019 року, повне судове рішення складено 28 жовтня 2019 року, у справі №819/3144/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення пені,

В С Т А Н О В И В:

07.09.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» (далі - Товариство) звернулося в суд з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, Державної казначейської служби у Тернопільській області, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.10.2015, просило стягнути з Державного бюджету України пеню за затримку бюджетного відшкодування у розмірі 260 942,44 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 .Г. про залишення позовної заяви без розгляду в частині стягнення пені на суму 750,55 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року стягнено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, в сумі 260 191 (двісті шістдесят тисяч сто дев`яносто одну) гривню 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» - залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі №819/3144/15 - без змін.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області правонаступника відповідача - залишено без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у адміністративній справі №819/3144/15 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» задоволено, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, а справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов задоволено - стягнено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, в сумі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.

Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт», стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області правонаступника Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» судовий збір у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п`ятдесят шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Задовольняючи заяву про стягнення судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» задоволено повністю, то наявні підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області (того суб`єкта владних повноважень, який не вчинив своєчасно дії, передбачені Податковим кодексом України, для бюджетного відшкодування податку на додану вартість) судових витрат, понесених позивачем по оплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у загальній сумі 2 756,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим судовим рішенням, Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати додаткове рішення та в задоволенні заяви відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги Товариства щодо стягнення пені за затримку бюджетного відшкодування за червень 2014 року, а тому заява Товариства про стягнення судового збору задоволенню не підлягає.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року позов задоволено, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» судовий збір у розмірі 16 (шістнадцять) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

11.10.2019 Товариство подало заяву у суд першої інстанції, просило прийняти додаткове судове рішення щодо розподілу судових витрат, оскільки 30.09.2019 судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позову, однак не вирішено питання розподілу витрат по оплаті судового збору за подання Товариством апеляційної та касаційної скарги на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Вказаний перелік правових підстав, за наявності яких суд може постановити додаткове рішення є вичерпним.

Таким чином, додатковим судовим рішенням є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання, або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі, та є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 252 КАС України).

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI), стаття 3 якого встановлює, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Згідно з частиною 8 статті 6 Закону №3674-VI розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналізуючи положення статті 139 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вирішення питання розподілу судових витрат здійснюється під час прийняття рішення, яким завершується розгляд справи судом першої інстанції, тоді як право суду апеляційної чи касаційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у зв`язку із зміною судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог. Завершенням розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.

З матеріалів справи судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до платіжного доручення №871 від 17.03.2016 Товариство сплатило 1378 грн. за подання апеляційної скарги у справі №813/3144/15 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» - залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі №819/3144/15 - без змін.

Відповідно до платіжного доручення №103 від 16.06.2016 Товариство сплатило 1378 грн. за подання касаційної скарги на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі №819/3144/15 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 30 травня 2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» задоволено, ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 та Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.09.2019 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» задоволено повністю, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області (правонаступника того суб`єкта владних повноважень, який не вчинив своєчасно дії, передбачені Податковим кодексом України, для бюджетного відшкодування податку на додану вартість) судових витрат, понесених позивачем по оплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у загальній сумі 2 756,00 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що судове рішення про направлення справи на продовження розгляду не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для продовження розгляду по суті. У випадках передачі справи на продовження розгляду розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарг, здійснює адміністративний суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 17 жовтня 2018 року (справа №800/234/17), від 28 лютого 2019 року (справа №826/14412/17), від 16 липня 2019 року (справа №821/449/18), від 12 листопада 2019 року (справа №808/1683/16).

Таким чином, «судом, що ухвалив судове рішення» в аспекті порушеного заявником клопотання є суд першої інстанції, саме до його компетенції, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить вирішення питань щодо розподілу судових витрат, до яких належить і судовий збір.

Слід зауважити, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, яким позов Товариства задоволено та стягнено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» пеню, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, в сумі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок залишено без змін.

За таких обставин, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 252, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у справі № 819/3144/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Р. Й. Коваль
У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці з 21.01.2020 по 02.02.2020, повне судове рішення виготовлене 04.02.2020