Справа № 755/16111/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на окрему ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій щодо виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Заявник, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві), вчинені на виконання рішення суду від 27.12.2017 року у справі №755/17476/17 щодо обрахунку додаткових видів грошового забезпечення від неіснуючих окладів працівників міліції, і зазначити, що перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду від 27.12.2017 року у справі №755/17476/17, проводити відповідно до довідки Ліквідаційної комісії МВС України в м. Києві №28799 від 02.06.2017 року по визначеному в цій довідці посадовому окладу, окладу за спеціальним званням, надбавкою за стаж служби в поліції з врахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 45% визначеного посадового окладу поліцейських, з урахуванням окладу поліцейського за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років (надбавки за стаж служби в поліції), надбавки за оперативно-розшукову діяльність - 19% та премії у розмірі 24% по відношенню до усіх зазначених вище нарахувань, що входять до розрахунку пенсії.

Окремою ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07.11.2019 року заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФ м. Києві задоволено:

- визнано протиправними дії ГУ ПФ в м. Києві щодо порушення ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України в частині невиконання у повному обсязі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.12.2017 року у справі №755/17476/17;

- зобов`язано ГУ ПФ в м. Києві вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, що призвело до невиконання у повному обсязі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.12.2017 року у справі №755/17476/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФ в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

- приписано повідомити Дніпровський районний суд міста Києва про вжиті заходи не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.01.2020 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження ухвали суду першої інстанції.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ГУ ПФ у м. Києві отримало 23.01.2020 року, що підтверджується відбитком штампу реєстрації вхідної кореспонденції на супровідному листі про направлення копії ухвали.

На виконання вимог даної ухвали Відповідачем 31.01.2020 року подано до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обґрунтоване тим, що причиною пропуску процесуального строку була неможливість своєчасної сплати судового збору.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 20.01.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, оскаржувана ухвала проголошена 07.11.2019 року у судовому засіданні за участі представників сторін, а повний її текст складено 12.11.2019 року. Поряд з цим, в апеляційній скарзі зазначено, що копія ухвали суду надійшла на адресу ГУ ПФ в м. Києві 02.12.2019 року (а.с. 47). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції було 17.12.2019 року. Проте, апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 09.01.2020 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

У контексті наведеного у розрізі зазначених у поданій заяві причин поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, суд вважає за необхідне зазначити, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №820/4420/18.

Сама по собі сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за відсутності належного підтвердження вчинення таким суб`єктом дій, спрямованих на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.05.2018 року у справі №820/4558/16, від 22.05.2018 року у справі №826/26113/15, від 18.09.2018 року у справі №826/25121/15.

У постанові від 21.11.2019 року у справі №804/3200/18 Верховний Суд підкреслив, що довготривала процедура сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

До того ж, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що, по-перше, до апеляційної скарги документ про сплату судового збору не надавався, по-друге, приписами КАС України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення, постановлене за наслідками розгляду поданої у порядку ст. 383 КАС України заяви.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ГУ ПФ в м. Києві строку на апеляційне оскарження ухвали суду від 07.11.2019 року. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на окрему ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій щодо виконання судового рішення - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель