Справа № 638/4992/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 р. Справа № 638/4992/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Тимчасово виконуючого обов`язки заступника командира роти №2 батальйону патрульної поліції у м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Шевченка Миколи Сергійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2019, суддя Грищенко І.О., по справі № 638/4992/19

за позовом ОСОБА_1

до Тимчасово виконуючого обов`язки заступника командира роти №2 батальйону патрульної поліції у м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Шевченка Миколи Сергійовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки заступника командиру роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області департаменту патрульної поліції Шевченка М.С. серії НК № 622168 від 27.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії НК № 622168 від 27.03.2019 року, винесену заступником командира роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Шевченком М.С. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 250 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, 27.03.2019 року тимчасово виконуючим обов`язки заступника командиру роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області департаменту патрульної поліції Шевченком М.С. винесена постанова про адміністративне правопорушення серії НК № 622168 від 27.03.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

За даними оскаржуваної постанови, 27.03.2019 р. о 14 год. 45 хв. в м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 141, відпрацьовуючи орієнтування по незаконному заволодінню автотранспорту Lexus LX 570 чорного кольору від 24.06.2018 року, 02.07.2018 року зупинено водія ОСОБА_1 , що керував транспортним засобом Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 та на вимогу зупинки працівником поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 б ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,

Статтею ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені Законом України «Про дорожній рух».

Частиною 5 ст. 14 зазначеного Закону передбачений обов`язок учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У той же час п. 1.3. Правил дорожнього руху України містить обов`язок аналогічного змісту, а саме знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Судовим розглядом встановлено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, 27.03.2019 р. в м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 141, ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 б ПДР України.

Згідно з п. «г» п. 9.1 Правил дорожнього руху України, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

При цьому, п. 9.2 Правил дорожнього руху України встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п. п. «б» п. 9.9 Правил дорожнього руху України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частино 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, передбачена адміністративна відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, із аналізу вищенаведених норм слідує, що в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому - встановлений обов`язок подання попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання останніх вимог, прямо передбачена відповідальність, встановлених ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що диспозицією ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості.

Отже, ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу.

При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Враховуючи викладене, порушення позивачем вимог п.п. «б» п. 9.9 ПДР України не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що порушення позивачем вимог п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху, а саме після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнена аварійна світлова сигналізація, свідчить про відсутність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за зазначеної статтею.

Натомість, колегія суддів звертає увагу, що ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. ст. 139 і 140 цього Кодексу, з огляду на що допущене ОСОБА_1 порушення можна віднести до інших порушень правил дорожнього руху, ніж передбачених ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем при неправильній кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що у свою чергу призвело до притягнення особи до відповідальності за правопорушення, яке нею не вчинялось.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржувана постанова тимчасово виконуючого обов`язки заступника командиру роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області департаменту патрульної поліції Шевченка М.С. серії НК № 622168 від 27.03.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є незаконною, з огляду на що підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Стосовно здійсненого розподілу судових витрат колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із матеріалів справи встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги №АБ - 3/1 від 02.04.2018 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер серія ХВ №1840, рахунок на оплату № 1 від 12.06.2019 року; акт здавання-прийому наданої правничої (правової, юридичної) допомоги від 04.07.2019 року на підставі договору про надання правової допомоги №АБ-3/1 від 02.04.2018 року; платіжне доручення № 14368723 від 04.07.2019 року про сплату вказаних послуг у розмірі 250 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 250 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тимчасово виконуючого обов`язки заступника командира роти №2 батальйону патрульної поліції у м.Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Шевченка Миколи Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 по справі № 638/4992/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов