Справа № 240/9840/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9840/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

04 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення та оформити всі необхідні документи для призначення позивачу пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 07 жовтня 2002);

- зобов`язати відповідача провести розрахунок розміру грошового забезпечення позивачу, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду - 07 жовтня 2002 року).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено йому у призначенні пенсії за вислугу років, з урахуванням наявного стажу вислуги років у пільговому нарахуванні та направленні відповідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України.

Зокрема, позивач обґрунтовуючи підстави своїх позовних вимог стверджує, що у вказаних правовідносинах з приводу формування документів для призначення йому пенсії слід застосовувати вимоги ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону від 02.04.1994), що діяла на момент прийняття його на службу в органи внутрішніх справ - 07.10.2002.

Також позивач вважає, що застосування чинної редакції даного Закону унеможливлює призначення йому пенсії та грубо суперечить позиції Європейського суду з прав людини, зокрема в частині того, що "право власності може бути існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності" (справа Федоренко проти України).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом, при прийнятті вказаного рішення, дотримано норми процесуального та матеріального права.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, майор поліції Зуєв ОСОБА_2 Павлович наказом від 07.12.2018 №237 звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу). Вислуга років на день звільнення склала: у календарному обчисленні 17 років 06 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 01 місяць 19 днів.

На підтвердження стажу служби позивачем до матеріалів справи надано послужний список №М-256497, витяги з наказів про службові відрядження для участі в Антитерористичній операції від 02.11.2014 №57, 11.12.2014 №96, від 03.02.2015 №34, від 02.04.2015 №92, від 31.05.2015 №151 та від 28.07.2015 №209.

Листом від 22.02.2019 № 3-22/105/05/48-2019 ГУНП в Житомирській області на заяву позивача повідомило, що призначення, нарахування та виплата пенсій колишнім працівникам Національної поліції здійснюється головним управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області. Поінформовано позивача, що за п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсія за вислугу років призначається поліцейським незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби в період з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше. Відповідно до наказу ГУНП в Житомирській області від 07.12.201 №237 о/с календарна вислуга років позивача на день звільнення зі служби (12.12.2018) становить 17 років 06 місяців 07 днів, що не дає права на призначення пенсії за вислугу років.

Позивач вважає дії відповідача в даному випадку протиправними, а тому зазначені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутнє посилання на можливість зарахування для призначення пенсії стажу у пільговому обчисленні, у позивача не виникло право на призначення пенсії за вислугу.

При прийнятті рішення, судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 30 січня 2018 року у справі №539/3872/14-а.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі- Закону № 2262-XII).

Пунктом "б" статті 1-2 Закону № 2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з ст.10 Закону № 2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України (далі - ПФУ).

Так, згідно з нормою пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на момент звільнення позивача зі служби в поліції) пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Таким чином, аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що до спірних правовідносин у даній справі не може бути застосовано обчислення стажу, що визначається у пільговому обчисленні.

Судом встановлено, що вислуга позивача на момент звільнення 07.12.2018 становить у календарному обчисленні 17 років 06 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 01 місяць 19 днів.

Колегія суддів враховує правові висновки Конституційного Суду України, який неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, до яких в тому числі належать працівники міліції (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що така служба пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення №5-рп/2002).

Тобто, виходячи з практики Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. При цьому важливим моментом є саме момент виникнення права на призначення пенсії. Право на призначення пенсії виникає не в момент прийняття на роботу, як на це вказує позивач, а в момент досягнення умов, за яких вона призначається.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що до спірних правовідносин, підлягає застосуванню Закон в редакції, чинній на момент виникнення права на призначення пенсії. А тому, оскільки в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутнє посилання на можливість зарахування для призначення пенсії стажу у пільговому обчисленні, колегія суддів вважає, що у позивача не виникло право на призначення пенсії за вислугу.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач у спірних правовідновинах між сторонами діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений діючим законодавством України, і підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. Календарна вислуга років позивача на день звільнення зі служби (12.12.2018) становить 17 років 06 місяців 07 днів, що не дає права на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.