Справа № 240/11751/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому просив:
Крім того в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просив суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати до суду у місячний строк з моменту набрання рішенням законної звіт про його виконання.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами 27 листопада 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі Брусилівська селищна рада отримала 02 грудня 2019 року (а.с.11).
17 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначав, що Брусилівська селищна рада не визнає позовних вимог та вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
03 січня 2020 року ОСОБА_1 до відділу документального забезпечення суду було подано уточнену позовну заяву, в якій він збільшив заявлені позовні вимоги.
Ухвалою від 08 січня 2020 року зазначена уточнена позовна заява про збільшення позовних вимог була повернута позивачу без розгляду.
Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Підставою для відмови стало те, що відповідно до класифікації цільових призначень земель, землі з цільовим призначенням "для сінокосіння" відносяться до земель водного фонду, а зазначена в заяві ОСОБА_1 земельна ділянка передавалась у комунальну власність селищної ради без встановлення їй цільового призначення "для сінокосіння" (а.с.9).
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовані Земельним кодексом України (далі - ЗК України).
Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ч. 1 ст. 20 ЗК України).
Згідно статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
До земель сільськогосподарського призначення належать:
а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);
б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, у тому числі і громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).
Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель", затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, землі сільськогосподарського призначення (Секція A) залежно від видів цільового призначення поділяються на наступні підрозділи:
01.01 - Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва
01.02 - Для ведення фермерського господарства
01.03 - Для ведення особистого селянського господарства
01.04 - Для ведення підсобного сільського господарства
01.05 - Для індивідуального садівництва
01.06 - Для колективного садівництва
01.07 - Для городництва
01.08 - Для сінокосіння і випасання худоби
01.09 - Для дослідних і навчальних цілей
01.10 - Для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства
01.11 - Для надання послуг у сільському господарстві
01.12 - Для розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції
01.13 - Для іншого сільськогосподарського призначення
01.14 - Для цілей підрозділів 01.01-01.13 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульовано ст. 124 ЗК України.
Частинами 2 та 3 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Згідно вимог ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що передача громадянам земельних ділянок комунальної власності в оренду для сінокосіння і випасання худоби здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; або ж формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Водночас, надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Отже, законодавством визначено, що обов`язковою умовою для отримання громадянами в оренду земельної ділянки зі зміною її цільового призначення є розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

З наявної у матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка площею 21,4605 га за кадастровим номером :02:000:4103 є зареєстрованою та перебуває у комунальній власності Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (а.с.22-23).

При цьому, із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:4103 судом встановлено, що вказана земельна ділянка належить до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, а цільове призначення цієї ділянки - 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) (а.с.10).

Матеріалами адміністративної справи підтверджується та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 в поданій до Брусилівської селищної ради заяві просив передати йому земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:4103 в оренду для сінокосіння (а.с.8).

Водночас, Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, передбачено, що цільове використання "Для сінокосіння" (10.06) встановлюється земельним ділянкам, які належать до категорії земель - "Землі водного фонду" (секція І).

Оскільки земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:4103 є сформованою та належить до земель сільськогосподарського призначення, то відповідно вона може передаватися в оренду лише за цільовими призначеннями, передбаченими для цієї категорії земель.

Натомість позивач у своїй заяві від 25.03.2019 просив відповідача надати йому в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :02:000:4103 для її використання за цільовим призначенням "для сінокосіння" (10.06), тобто за цільовим призначенням, яке встановлюється виключно земельним ділянкам, що належать до категорії "Землі водного фонду", а не за цільовим призначенням "Для сінокосіння і випасання худоби" (01.08), яке може встановлюватися земельним ділянкам, що належать до категорії "Землі сільськогосподарського призначення".

Доказів зміни цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:4103 чи звернення до відповідача у порядку ст. 123 ЗК України за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:4103 із зміною її цільового призначення, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25 березня 2019 року про передачу в оренду для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:4103, із посиланням на те, що землі з цільовим призначенням "для сінокосіння" відносяться до земель водного фонду, а вказана у заяві земельна ділянка передавалась до комунальної власності селищної ради як землі сільськогосподарського призначення без встановлення їй цільового призначення "для сінокосіння", - відповідач діяв правомірно, оскільки передача в оренду громадянам земельних ділянок зі зміною їх цільового призначення здійснюється в порядку, визначеному ст. 123 ЗК України, а доказів звернення позивача із таким клопотанням до відповідача, до суду не надано.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а рішення тридцять п`ятій сесії сьомого Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області від 21 серпня 2019 року №1145 в частині відмови ОСОБА_1 у передачі в користування на умовах договору оренди для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:4103 - правомірним. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (вул.Митрополита Іларіона, 50, смт. Брусилів, Житомирська область, 12601; ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович