Справа № 620/3610/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2020 року м. Чернігів Справа № 620/3610/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, - Чернігівський обласний територіальний центр комплексування та соціальної підтримки про визнання відмови неправомірною, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
04.12.2019 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі МО України), у якому просить:

- визнати неправомірною відмову відповідача у встановленні йому статусу учасника бойових дій, яка виражена у пункті 58 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 01.11.2019 №19;

- скасувати Протокол засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, від 01.11.2019 №19 в частині відмови йому у встановленні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати відповідача встановити йому статус учасника бойових дій та видати посвідчення встановленого зразка.

Свої вимоги мотивує тим, що належними документами та показами свідків підтверджується факт його участі у забезпеченні бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан, що є достатнім для встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Ухвалою судді від 09.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 24.12.2019 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи з викликом сторін та проведенням судового засідання.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та пояснив, що листом ЦПА ФСБ РФ спростовується факт участі ОСОБА_1 у бойових діях на території Республіки Афганістан. Крім того, зазначив, що МО України не є правонаступником Міністерства оборони СРСР та Прикордонних військ СРСР, а тому покладання на відповідача зобов`язання розгляду питання стосовно надання позивачу статусу учасника бойових порушує норми матеріального та процесуального права.

Від представника третьої особи надійшли пояснення по суті спору, у яких Чернігівський ОТЦК та СП підтримав позицію МО України та зазначив, що розгляд питання щодо надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій повинен здійснюватися Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 23.10.1978 по 08.10.1980 проходив строкову військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку позивача НОМЕР_2 (а.с. 15-18).

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, 28.02.2019 ним до відповідної комісії МО України, через ІНФОРМАЦІЯ_1 , було подано заяву про вирішення питання щодо встановлення йому статусу бойових дій (а.с. 19-36). До заяви позивачем було додано: копії паспорта, коду, військового квитка, відповідь з архіву, документи свідків.

Листом від 20.03.2019 за №226/1316 Департаментом кадрової політики МО України заява ОСОБА_1 була повернута без реалізації (а.с. 37, 38).

Не погоджуючись із такими діями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із відповідною позовною заявою.

Рішенням суду від 10.06.2019 у справі №620/1025/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, визнано неправомірними дії МО України щодо не розгляду та повернення без реалізації заяви ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2019 про встановлення статусу учасника бойових дій (а.с. 39-44, 45-50).

На виконання вказаного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_1 до МО України були надіслані документи позивача для вирішення питання щодо визнання його учасником бойових дій (а.с. 51).

Пунктом 58 рішення Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби, оформленим протоколом від 01.11.2019 за №13, ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження його участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (а.с. 52-53).

Під час ухвалення вкзаного рішення Комісією враховано, що згідно архівної довідки ЦПА ФСБ РФ в документах військової частини НОМЕР_1 за період з 1978 по 1980 роки інформація про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан відсутня. Будь-яких інших документів, які б підтверджували участь заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ до розгляду комісії не надано, окрім свідчень двох свідків, одному із яких ( ОСОБА_2 ) цей же архів підтверджує перебування у зазначений період на території Афганістану та видано пільгове посвідчення Управлінням КДБ УРСР по Чернігівській області 31.07.1989. Другий свідок, ОСОБА_3 , посвідчення отримав 12.04.1984.

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 13.11.2019 за №5/5076с (а.с. 54).

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із частиною дугою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються, у тому числі, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 до держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, на їх території віднесений Афганістан (період бойових дій: квітень 1978 р. - грудень 1989 р.).

Наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015 №200, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 травня 2015 року за № 531/26976, затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі Положення; чинне на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до пункту 1 Положення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісія) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_3 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

На Комісії Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_3 покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, які проходять військову (державну) службу, працюють у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та військовій частині НОМЕР_3 (пункт 6 Положення).

Пунктом 11 Положення установлено, що Комісії зобов`язані: приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до пункту 12 Положення Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака "За розмінування"; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).

За відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником в одній військовій частині (установі, закладі) та визнані учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни за цей період (пункт 13 Положення).

Як встановлено судом під час розгляду справи, підставою для відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій стало те, що відповідно до довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 31.01.2019 №21/59/С-27 у документальних матеріалах військової частини НОМЕР_1 за період з 1978 року по 1980 року немає відомостей про перебування ОСОБА_1 на території Республіки Афганістан (а.с. 75).

Разом з тим, відповідно до нотаріально завірених заяв ОСОБА_2 від 08.11.2018 та ОСОБА_3 від 27.02.2019, яким встановлено статус учасника бойових дій, кожен із них окремо підтверджує той факт, що разом з позивачем проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та в період з 06.03.1980 по 22.07.1980 разом із ОСОБА_1 брали участь у забезпеченні бойової діяльності військ на території республіки Афганістан. Матеріали справи також містять копії військових квитків, посвідчень учасників бойових дій, зазначених осіб, які підтверджують проходження ними військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у якій проходив військову службу позивач, в той же самий час, що і вони (а.с. 20-33).

Крім того, у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі №620/1025/19, яке набрало законної сили 19.09.2019, установлено, що: «… позивач … проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виконуючи обов`язки військової служби, будучи військовослужбовцем, а не працівником, приймав участь у забезпеченні бойової діяльності військ на території Афганістану в період з 06.03.1980 по 22.07.1980.».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин, суд вважає, що належними та допустимими доказами підтверджується право ОСОБА_1 на отримання статусу учасника бойових дій, оскільки він брав участь у забезпеченні бойової діяльності військової частини НОМЕР_1 на території Республіки Афганістан в період з 06.03.1980 по 22.07.1980.

Враховуючи наведене, відмова Міністерства оборони України у наданні позивачу статусу учасника бойових дій є необґрунтованою, а тому пункт 58 протоколу засідання Комісії від 01.11.2019 №13 (пункт 58) має бути скасованим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип юридичної визначеності. Відповідно до положень статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, рішення суду, доки воно не скасовано в апеляційному або касаційному порядку або не переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження у справі, в якій воно ухвалено, не може бути поставлено під сумнів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду підтверджено участь позивача у забезпеченні бойової діяльності військової частини НОМЕР_1 на території Республіки Афганістан в період з 06.03.1980 по 22.07.1980, що надає йому право на отримання статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, Інструкцією про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року №200 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знака та листів талонів є рішення (витяг з протоколу) Комісії Міністерства оборони України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій або рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

Посвідчення учасника бойових дій, нагрудні знаки та листи талонів видаються військовослужбовцям Збройних Сил України, які проходять військову службу у Міністерстві оборони України, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях безпосереднього підпорядкування Міністерству оборони України, - Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 вересня 2019 року №511 (яка чинна на даний час) підставою для видачі посвідчення учасника бойових дій, нагрудного знака та листів талонів є рішення (витяг з протоколу) комісій Міноборони, Адміністрації ДССТ, військової частини НОМЕР_3 , командувань видів Збройних Сил України, оперативних командувань "Північ", " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", " ОСОБА_4 " та " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (далі - оперативні командування) з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісії) або рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З наведеного вбачається, що імперативний обов`язок Міністерства оборони України про видачу особі посвідчення учасника бойових дій, виникає після надання їй відповідного статусу. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка слід відмовити, як передчасної.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що слід зобов`язати Міністерство оборони України встановити ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

На переконання суду, зважаючи на протиправну поведінку відповідача та неврахування ним обставин, викладених у рішенні суду, що набрало законної сили, суд дійшов висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача вчинити дії - прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. При цьому, задоволення позовної шляхом зобов`язання відповідача вчинити вказані дії є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Стосовно доводів відповідача, що Міністерство оборони України не є правонаступником Міністерства оборони СРСР та Прикордонних військ СРСР суд зазначає, що відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №620/1025/19, «…законодавцем передбачено прирівняння військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України. … Таким чином, Збройні Сили України є правонаступником колишнього Управління військ Середньоазіатського прикордонного округу. Аналогічна правова позиція щодо правонаступництва колишнього Управління військ Середньоазіатського прикордонного округу, викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №754/5986/16-а (№К/9901/22665/18).».

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши норми права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, - Чернігівський обласний територіальний центр комплексування та соціальної підтримки про визнання відмови неправомірною, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 58 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби від 01.11.2019 №19 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів військової служби надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 03 лютого 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Міністерство оборони України (, просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168).
Третя особа: Чернігівський обласний територіальний центр комплексування та соціальної підтримки (, вул. Гетьмана Полуботка, 68, м. Чернігів, 14013).

Суддя С.В. Бородавкіна