Справа № 520/12542/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р. № 520/12542/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:
21.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.08.2017 року по 30.10.2019 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 року по 30.10.2019 року, подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання рішення суду законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.08.2017 року по 30.10.2019 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику).

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника квартирно-експлуатаційної служби тилу Військової частини НОМЕР_1 .

В період проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 позивач перебував на фінансовому забезпеченні в військовій частині НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення, у складі грошового забезпечення позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.08.2017 року №167 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 11.08.2017 року.

Військова частина розрахувала розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатила позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій (зі змінами внесеними постановою КМУ від 13.03.2013 року №161).

Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у здійсненні нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Позивач, вважаючи вищевказані дії протиправними, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року по справі № 520/3505/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року по справі № 520/3505/19 скасовано, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 22.10.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року у справі №520/3505/19 скасовано і залишено в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року.

Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року по справі № 520/3505/19 залишено в силі.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вимог постанови Верховного Суду від 22.10.2019 року по справі № 520/3505/19 військовою частиною НОМЕР_1 30.10.2019 року позивачу було донараховано одноразову грошову допомогу при звільнені та згідно платіжного доручення від 29.10.2019 року № 1223 виплачено в розмірі 54652 грн. 73 коп. Зазначена обставина підтверджується відміткою Управління державної казначейської служби України у Шевченківському Районі м. Харкова від 30.10.2019 року в платіжному дорученні під 29.10.2019 року № 1223 та довідкою-перерахунком № 225/56/484 від 25.10.2019.

Позивач, не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 року по 30.10.2019 року, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , вважаючи розрахунок неправильним, звертався до суду з позовом, який стосувався розміру належних звільненому працівникові сум.

За таких обставин, даний позов ОСОБА_1 стосується виконання судового рішення щодо присудження виплати заробітної плати, а стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 810/1543/17, від 18.11.2019 року по справі №0940/1532/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, вимога про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 року по 30.10.2019 року, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України є безпідставною, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.