Справа № 200/10446/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року справа №200/10446/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 р. (повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/10446/19-а (головуючий І інстанції суддя Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання незаконними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради, в якій просив визнати дії відповідача щодо відмови в виплаті допомоги на оздоровлення за 2011-2015 роки, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконними; стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2011-2015 роки у розмірі 13422 грн. (а.с. 3-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.11.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області щодо недонарахування та недоплати разової допомоги на оздоровлення за 2011-2015рр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (, місце знаходження: Донецька область, м. Дружківка, вул. Машинобудівників, б.64) провести перерахунок та здійснити доплату щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3-ї категорії, в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше виплаченої суми за 2011 р. - 2015 р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 23-25).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку і розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 1 постанови КМУ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, 75 грн.

Таким чином, управлінням у відповідності до вимог законодавства виплачувалось позивачу 75 грн. на рік.

За правилами ч. 1 п. 3 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дружківської міської ради як отримувач щорічної допомоги на оздоровлення як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, що підтверджується наявними матеріалами справи (а.с. 6-7).

30 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача стосовно надання відомостей про компенсаційні виплати на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплатити всю суму щорічної допомоги на оздоровлення.

Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради листом від 07.08.2019 року повідомлено, що виплата окремих видів компенсацій і допомог, зокрема, щорічної допомоги на оздоровлення, та їх розмір визначається постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 75 грн. Відповідно з наданими заявами виплати проводились у грудні 2012 р. за 2011 р. у розмірі 75 грн., у листопаді 2013 р. за 2012 р. у розмірі 75 грн., у грудні 2014 р. за 2013 р. у розмірі 75 грн., у серпні 2015 р. за 2014 р. у розмірі 75 грн., в 2016 році виплати допомоги не було у зв`язку з відсутністю заяви про призначення, у грудні 2017 році за 2016 р. у розмірі 75 грн., у червні 2018 р. за 2017 р. у розмірі 75 грн., у травні 2019 р. за 2018 р. у розмірі 75 грн.(а.с. 8).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії встановлено 75 грн.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу Державного бюджету.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 року було визначено:

«2. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

3. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року не приймалось.

З довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 07.08.2019 року вбачається, що позивачу виплата щорічної допомоги на оздоровлення була проведена в сумі 75 грн. у період за 2011 - 2015 роки. Оскільки позивач ці кошти отримував, йому був відомий їх розмір. Але в спірний період позивач питання про неналежний розмір виплати не ставив.

Стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Частина 3 статті 3 КАС України встановлює, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час звернення позивача з позовом, тобто на дату 22 серпня 2019 року, абзаци другий і третій ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мали наступну редакцію: «Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України».

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2011-2015 років звертався до відповідача з заявами про надання йому щорічної допомоги на оздоровлення і отримував її в тих розмірах, які встановлювалися постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не було порушено прав позивача щодо виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 р. задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 р. у справі № 200/10446/19-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання незаконними дії, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення 5 лютого 2020 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко