Справа № 540/86/20
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/86/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Укргенплан", Щасливцевська сільська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження №413 від 30.09.2016 р. "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцево",

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 11.11.2019 року звернувся з запитом про надання публічної інформації до Генічеської РДА Херсонської області.

14.11.2019 р. позивачем було отримано відповідь на запит, який містив:

- розпорядження Голови Генічеської РДА №413 від 30.09.2016р. "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцево";

- пояснювальну записку до розпорядження "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцево".

У супровідному листі зазначено, що до розпорядження Голови Генічеської РДА № 413 від 30.09.2016 р. "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцево" правовий висновок не готувався, тому що вказане розпорядження відповідає актам законодавства. З таким висновком позивач не погоджується з наступних підстав.

Розпорядженням голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 17.08.2016 № 354 передбачено розробку детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами населеного пункту с. Щасливцеве, орієнтовною площею 8 га для індивідуального дачного будівництва. 26.09.2016р. пройшли громадські слухання та архітектурно - будівельна рада що до обговорення проекту детального плану території.

Метою видання розпорядження було затвердження детального плану території першої лінії забудови земельної ділянки площею 6,995 га побережжя Азовського моря індивідуальною дачною забудовою.

Схемою планування території курортно-рекреаційної зони Арабатської Стрілки (крім земель населених пунктів) частина території Щасливцевської сільської ради за межами населеного пункту с. Щасливцеве (на північ від бази відпочинку "Ярославна" ПАТ Каховський завод електрозварювального устаткування), площею 6,995 га передбачена під розміщення об`єктів рекреаційного призначення. Детальним планом території вона уточнена під індивідуальне дачне будівництво. Але згідно відомостям публічної кадастрової карти України вся територія, на яку виготовлено детальний план території знаходиться на відстані від 50 до 525 м від кромки Азовського моря в межах водоохоронної зони. Згідно відомостям Державного водного кадастру ширина Арабатської стрілки в районі дачного масиву "Ярославна" між Азовським морем та затокою Сиваш складає менше 900 метрів.

Позивач зазначає, що порушення вимог земельного, водного законодавства може потягти за собою екологічні втрати та негативно вплинути на загальний екологічний стан прибережної захисної смуги, чим створити небезпеку щодо санітарного та епідемічного благополуччя всього регіону та держави, може привести до невідновлюваних втрат навколишнього середовища та природних ресурсів.

Просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження № 413 від 30.09.2016 р. "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцево".

Ухвалою суду від 14.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 29.01.2020 року.

29.01.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що позивач ОСОБА_2 у поданому адміністративному позові не надав доказів щодо приналежності до "зацікавленої громадськості" та прямого порушення екологічних прав.

Виходячи з викладених матеріалів у позовній заяві, а також додатків до адміністративного позову громадянина ОСОБА_2 , є незрозумілим, яким чином прийняте розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 30.09.2016 року № 413 "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцеве" порушило його права.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача ОСОБА_2 , порушення прав чи обов`язків у зв`язку із виданням оскаржуваного розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації від 30.09.2016 р. № 413 "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцеве" не породжує для останнього права на звернення із цим адміністративним позовом.

Враховуючи вищенаведене, Генічеська районна державна адміністрація не порушувала прав позивача ОСОБА_2 та діяла в межах чинного законодавства.

29.01.2020 року закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши позивача та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Відповідно до розпорядження голови Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцеве" від 30.09.2016 року № 413 затверджено детальний план частини території Щасливцевської сільської ради за межами населеного пункту с. Щасливцеве (перша лінія забудови, на північ від бази відпочинку "Ярославна" ПАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування"), площею 6,995 га для індивідуальною дачного будівництва, розроблений товариством з обмеженою відповідальністю "Укргенплан".

11.11.2019 року ОСОБА_2 звернувся до голови Генічеської РДА Онищенко А.І. з інформаційним запитом, у якому просив надати:

- розпорядження голови Генічеської РДА "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Генічеська Гірка дачний масив "Ярославна";

- пояснювальну записку до проекту розпорядження Голови Генічеської РДА "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Генічеська Гірка дачний масив "Ярославна" згідно додатку 3 Типового регламенту затвердженого Постановою КМУ від 11 грудня 1999 року № 2263;

- висновок юридичного відділу апарату проекту розпорядження голові Генічеської РДА "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Генічеська Гірка дачний масив "Ярославна" згідно додатку б Типового регламенту затвердженого Постановою КМУ від 11 грудня 1999 року № 2263.

На інформаційний запит від 11.11.2019 року ОСОБА_2 направлено копію розпорядження голови районної державної адміністрації від 30 вересня 2016 року № 413 "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцеве", 1 арк. в 1 прим, та копію пояснювальної записка до проекту розпорядження голови районної державної адміністрації "Про затвердження детального плану - частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцеве", 1 арк. в 1 прим.

Також повідомлено, що відповідно до пункту 41 постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 року № 2263 "Про затвердження Типового регламенту місцевої державної адміністрації" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерства та інших органів виконавчої влади", відділ юридичний, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами апарату районної державної адміністрації відповідно до покладених на нього завдань, зокрема проводить правову експертизу проектів розпоряджень голови місцевої держадміністрації, готує висновки правової експертизи у разі їх невідповідності актам законодавства та/або подає пропозиції щодо приведення таких проектів у відповідність з вимогами законодавства.

Відділом юридичної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами апарату районної державної адміністрації до проекту розпорядження голови районної державної адміністрації "Про затвердження детального плану частини території Щасливцевської сільської ради за межами с. Щасливцеве" висновок правової експертизи не готувався.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України визначено склад земель водного фонду. До земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Статтею 4 Водного кодексу України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Таким чином, до земель водного фонду належать землі, які за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 Земельного кодексу України та ст.ст. 88, 90 Водного кодексу України.

Частинами 1, 3 ст. 60 Земельного кодексу України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 62 Земельного кодексу України, у прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється: а) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; б) влаштування вигребів для накопичення господарсько-побутових стічних вод об`ємом понад 1 кубічний метр на добу; в) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; г) застосування сильнодіючих пестицидів.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах встановлюється законом.

Статтею 88 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. N 486 встановлено єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

Відповідно до п. 2 - 5 Порядку N 486, водоохоронні зони встановлюються для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм.

До складу водоохоронних зон обов`язково входять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри.

У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Згідно п. 11-12 Порядку № 486 водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води.

У водоохоронній зоні дотримується режим регульованої господарської діяльності. На території водоохоронної зони забороняється: використання стійких та сильнодіючих пестицидів; розміщення кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; скидання неочищених стічних вод з використанням балок, кар`єрів, струмків тощо.

Прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть використовуватися для провадження господарської діяльності за умови обов`язкового виконання вимог, передбачених статтями 89 та 90 Водного кодексу України.

Отже, законодавством визначено встановлення, використання та межі прибережних захисних смуг.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Статтею 90 Водного Кодексу України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об`єктів, об`єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонця і хвиль, об`єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально - оздоровчих закладів з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд.

У прибережних захисних смугах уздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морських водах забороняється:

1) застосування стійких та сильнодіючих пестицидів;

2) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод;

3) влаштування вигрібів для накопичення господарсько-побутових стічних вод обсягом більше 1 кубічного метра на добу;

4) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів.

У межах пляжної зони прибережних захисних смуг забороняється будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.

Таким чином, Земельним кодексом України та Водним кодексом України визначено мету використання прибережних смуг та заборони, які встановлюються при їх використанні.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про основи містобудування" до компетенції місцевих державних адміністрацій в сфері містобудування належить прийняття рішень, зокрема, щодо: реалізації державної політики у сфері містобудування на відповідній території; планування територій на відповідному рівні.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Статтею 7 цього Закону визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом:

1) планування територій на державному, регіональному та місцевому рівнях;

2) моніторингу стану розроблення та реалізації містобудівної документації на всіх рівнях;

3) визначення державних інтересів для їх врахування під час розроблення містобудівної документації;

4) проведення ліцензування і професійної атестації;

5) розроблення і затвердження будівельних норм, державних стандартів і правил, запровадження одночасної дії міжнародних кодів та стандартів;

6) контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

7) надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів:

виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів;

виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів;

центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів;

8) здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, розташованих в межах та за межами населених пунктів, на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, зазначених у пункті 7 частини першої цієї статті.

Планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації (стаття 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно із положеннями статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до пункту 3.1 ДСТУ-Н Б Б. 1.1-8:2009 "Настанова щодо складу, змісту, порядку розроблення, погодження та затвердження детального плану території" детальний план території є містобудівною документацією з планування території на місцевому рівні. Детальний план розробляється для всієї території населеного пункту або її частини на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту, схеми планування території на місцевому рівні.

Згідно з положеннями пункту 3.2 ДСТУ-Н Б Б. 1.1-8:2009 детальний план розробляється з метою деталізації і уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території на місцевому рівні.

Відповідно до пункту 3.9 ДСТУ-Н Б Б. 1.1-8:2009 детальне планування повинно відповідати вимогам чинного законодавства України, державних норм.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього та не суперечити йому.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2018 року у справі № 826/4504/17.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно із висновком ВСУ, викладеним у постанові від 11 квітня 2017 року № 21-2852а16, судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

Згідно з п. 4.3. Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290, замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є: при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Факт наявності документів щодо узгодження меж прибережної захисної смуги, іншої проектно-технічної документації, окремих проектів землеустрою прибрежних захисних смуг не доведений сторонами.

Крім того, до суду не надходило доказів того, що детальний план, який затверджений спірним розпорядженням голови Генічеської РДА є узгодженим з генеральним планом населеного пункту. Оспорюване розпорядження голови Генічеської РДА не є управлінським рішенням суб`єкта владних повноважень, яким узгоджується детальний план з генеральним планом населеного пункту. Тому воно не порушує права, свободи та інтереси позивача.

Так, при прийнятті спірного розпорядження голови Генічеської РДА від 30.09.2016 № 413 "Про затвердження детального плану території за межами населених пунктів с. Щасливцево" відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

З урахуванням вище зазначеного, відсутні підстави для задоволення вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Генічеської РДА від 30.09.2016 № 413 "Про затвердження детального плану території за межами населених пунктів с. Щасливцево".

Щодо посилання позивача на норми Орхуської конвенції, суд зазначає таке.

При визначенні кола осіб, які можуть звертатися до суду за захистом екологічних прав, Конвенція більш широко визначає коло осіб, що мають право на звернення до суду, ввівши поняття "зацікавленої громадськості".

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Конвенції "зацікавлена громадськість" означає громадськість, на яку справляє або може справити вплив процес прийняття рішень з питань, що стосуються навколишнього середовища, або яка має зацікавленість в цьому процесі; для цілей даного визначення недержавні організації, які сприяють охороні навколишнього середовища та відповідають вимогам національного законодавства, вважаються такими, що мають зацікавленість.

Недержавні організації, що сприяють охороні довкілля, в будь-якому випадку відносяться до "зацікавленої громадськості", якщо серед напрямів діяльності в статуті такої організації записаний захист екологічних прав громадян. У цьому контексті варто співставити, що відповідно до статті 4 Цивільний процесуального кодексу України до суду на захист порушеного права може звернутись лише зацікавлена особа або прокурор. За статтею 21 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" громадські об`єднання природоохоронного напрямку можуть подати позов у випадку порушення екологічних прав, але якщо шкоду заподіяно майну цієї організації або здоров`ю її членів.

Відповідно до частини другої статті 9 Конвенції кожна зі Сторін у рамках свого національного законодавства забезпечує, щоб відповідні представники зацікавленої громадськості,

а) які проявляють достатню зацікавленість, або як альтернатива,

б) які вважають, що мало місце порушення того чи іншого права, коли це обумовлено адміністративно-процесуальними нормами відповідної Сторони, мати доступ до процедури перегляду прийнятих рішень в суді та (або) іншому незалежному та неупередженому органі, заснованому згідно зі законом, з метою оскарження законності будь-якого рішення, дії або бездіяльності з правового та процесуального погляду за умови дотримання положень Статті 6, а також інших відповідних положень цієї Конвенції там, де це передбачено національним законодавством і без шкоди для пункту 3, наведеному нижче.

Наявність достатньої зацікавленості та факт порушення того чи іншого права визначаються згідно з положеннями національного законодавства і залежно від мети надання зацікавленій громадськості широкого доступу до правосуддя в рамках цієї Конвенції. В цьому контексті для цілей вищенаведеного підпункту а) достатньо зацікавленості будь-якої неурядової організації, що відповідає вимогам, зазначеним у пункті 5 Статті 2. Для цілей підпункту б), наведеного вище, така організація також має право заявляти про порушення своїх прав.

Крім того, частиною першою статті 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини першої статті 171 КАС України встановлює особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, в яких буде застосовано цей акт.

Позивач не надав доказів щодо приналежності до "зацікавленої громадськості" та порушення екологічних прав.

Водночас розглянувши доводи позивача, суд дійшов висновку, що позивач не зазначив належних обґрунтувань щодо порушення оскаржуваним розпорядженнями його прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242 - 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04 лютого 2020 р.

Суддя С.О. Варняк

кат. 109010000