Справа № 826/16468/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив скасувати постанови старшого державного виконавця Валявського О.А. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України «Про закінчення виконавчого провадження» за ВП №56360738 від 18.09.2018 та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України продовжити виконавче провадження за виконавчим листом №826/13409/16, виданого від 11.04.2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.10.2019 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без участі представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/134097/16 поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань законопроектної та нормативно-правової роботи управління законопроектної та роз`яснювальної роботи Департаменту правової роботи Державної фіскальної служби України.

На виконання зазначеного рішення 20.08.2019 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист №826/134097/16.

10.05.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56360738 щодо виконання вказаного рішення, копію постанови направлено боржнику до виконання, стягувачу до відома.

В зв`язку з невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем 21.05.2018 року складено акт щодо невиконання боржником рішення суду та 22.05.2018 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн., а також попереджено про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем 05.06.2018 року складено акт щодо невиконання боржником рішення суду та 22.05.2018 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 10200,00 грн., а також попереджено про кримінальну відповідальність.

Державна фіскальна служба України заявою від 11.06.2018 року №10014/5/99-99-04-01-01-16 повідомила щодо виконання рішення суду, а також додано копію наказу від 05.06.2018 року №918-0 про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_1 та копію трудової книжки ОСОБА_1 з внесеним записом про поновлення її на посаді з 27.07.2016 року.

До відділу надійшла заява ОСОБА_1 щодо не закриття виконавчого провадження так як рішення суду не виконано в повному обсязі.

Державним виконавцем 05.07.2018 року на адресу боржника направлено вимогу щодо повідомлення відділу чи ліквідовано Департамент правової роботи ДФС в який поновлено на роботу стягувача.

ДФС заявою від 23.07.2018 року №13006/5/99-99-04-01-02-16 повторно повідомила щодо виконання рішення суду та закінчення виконавчого провадження.

Державним виконавцем 21.08.2018 року винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону державним виконавцем 18.09.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з діями державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що відповідач діяв в межах повноважень передбачених чинним законодавством України, у суду відсутні правові підстави для скасування постанови від 18.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Подаючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що фактично рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконано, і позивач ОСОБА_1 до цього часу перебуває поза штатом за наявності відповідних вакантних посад.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частинами другою та четвертою статті 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої та другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За ч. 3 ст. 63 Закону, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У випадку встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником - юридичною особою рішення суду без поважних причин, він наділений повноваженнями щодо винесення постанови про накладення на такого боржника штрафу.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені норми законодавства передбачають обов`язок державного виконавця винести постанову про накладення штрафу на боржника у такому випадку, що й було ним зроблено.

У випадку невиконання боржником рішення, яке має бути виконане за участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Чіткий порядок щодо виконання рішення судів про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника наведений у ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, саме шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про поновлення на роботі відбувається виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові від 18.09.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП №56360738 з примусового виконання виконавчого листа №826/13409/16, відповідач зазначає про те, що відповідно до листа ДФС від 11.06.2018 № 10014/5/99-99-04-01-01-16 рішення суду виконано. Видано наказ від 05.06.2018 № 918-0 та внесено запис до трудової книжки про поновлення на посаді головного державного інспектора відділу з питань законопроектної та нормативно-правової роботи управління законопроектної та роз`яснювальної роботи Департаменту правової роботи Державної фіскальної служби України.

Суд зазначає, що державний виконавець з огляду на свій правовий статус не може під час примусового виконання судового рішення давати правову оцінку змісту (суті) рішень суб`єкта владних повноважень, які прийняті останніми на виконання рішення суду, як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення (щодо якого відкрито виконавче провадження).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №805/2174/17-а.

Суд наголошує, що примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», і суд не вправі зобов`язувати відповідача виконати рішення суду, яке набрало законної сили, шляхом ухвалення іншого рішення.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду спору суд вважає правомірними дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та винесення оскаржуваної постанови.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, рішень - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 04.02.2020