Справа № 398/2283/19(2-а/398/87/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2020 року м. Дніпросправа № 398/2283/19(2-а/398/87/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Андрусяка Олександра Володимировича

на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.09.2019 р. у справі №398/2283/19 (суддя Орловський В.В.)

за позовом ОСОБА_1

до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Андрусяка Олександра Володимировича

третя особа - Головне управління Національної поліції в Миколаївській області,

про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

Позивач звернувся з до суду адміністративним позовом, у якому просив визнати дії інспектора управління патрульної поліції у Миколаївській області лейтенанта Андрусяка Олександра Володимировича щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП протиправними та скасувати постанову серії ДП18 №469335 від 20.06.2019 року у справі про адміністративне правопорушення з застосуванням до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 250 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі ст. 247 КУпАП.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. Скасовано постанову від 20 червня 2019 року серії ДП18 №469335 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення штрафу у розмірі 250,00 грн, яка була винесена інспектора УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Андрусяк Олександром Володимировичем. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано жодного підтвердження, що спростовує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

До відзиву на позовну заяву стороною відповідача було додано в якості доказу відеозапис, на якому зафіксовано факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора. Виходячи зі змісту рішення суду, зазначеним відеозаписам не надано належної правової оцінки.

Факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (порушення вимоги дорожньої розмітки) є наявним та підтверджується наданими стороною відповідача доказами у вигляді відеозаписів з нагрудного відеореєстратора.

Відеозаписом « » зафіксовано факт порушення позивачем дорожньої розмітки 1.18 дод.2 ПДР України. А саме, транспортний засіб під керуванням позивача зі смуги, що вказує рух ліворуч, здійснив рух прямо, чим порушив вимогу дорожньої розмітки. Після чого відбувається зупинка автомобіля правопорушника.

Отже, факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується належними доказами, а рішення суду першої інстанції - безпідставне та необгрунтоване.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в позові.

Позивач відзив у встановленому порядку на апеляційну скаргу не надав.

В судове засідання сторони не з`явились. Повідомлені судом про дату час і місце судового розгляду справи в порядку, встановленому ст.268 КАС України.

Справа розглядається без участі сторін відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2019 року інспектором УПП в Миколаївській області ДПП Андрусяком О.В. відносно позивача була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №469335, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 250,00 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що :

- суд позбавлений можливості встановити точний зміст викладеної в оскаржуваній постанові суті адміністративного правопорушення та обставин, які поліцейський вважав встановленими під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на якість копії постанови та невиконання вимог суду про надання доказу;

- згідно наданого відповідачем відзиву позивач був притягнутий адміністративної відповідальності, оскільки 20 червня 2019 року він, керуючи автомобілем ВАЗ 2107 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись 56 кілометром автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», порушив вимоги дорожньої розмітки 1.18 дод. 2 ПДР України, зі смуги, що вказує на рух ліворуч, здійснив рух прямо.

- диск з відеозаписом, на якому зафіксовано, як автомобіль ВАЗ 2107 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись прямо у правій смузі руху проїжджає перехрестя. На цьому відеозаписі не зафіксовано наявності дорожньої розмітки 1.18 дод.2 ПДР, яка забороняє рух прямо. Також на відеозаписі не зафіксовано наявності жодного дорожнього знаку, який би заборонив рух прямо у смузі, у якій рухався зазначений автомобіль, зокрема не зафіксовано наявності дорожнього знаку 5.16, який нібито порушив водій;

- відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

З наявного у матеріалах справи відеозапису, що містить файл під назвою « » неможливо встановити факт вчинення позивачем правопорушення.

Нормою ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Саме презумпція вини суб`єкта владних повноважень є ознакою, яка відрізняє адміністративне судочинство від інших процесуальних законів. Отже, в цьому випадку обов`язок доведення правомірності винесеного службовою особою скаржника рішення покладається саме на нього як суб`єкта владних повноважень.

Також, згідно з ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги , колегія суддів виходить з того, що всі доводи відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Андрусяка Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.09.2019 р. у справі №398/2283/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 29.01.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов