Справа № 826/2365/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2020 року м. Київ № 826/2365/17
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1
ІНФОРМАЦІЯ_1
третя особа Військова частина НОМЕР_2
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач, з урахуванням зміни позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 військова частина НОМЕР_1 по невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 22 календарних років військової служби;
- зобов`язати Окрему комендатуру охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок належної йому одноразової грошової допомоги при звільненні за весь період календарної військової служби з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року та з 12.09.2003 року по 28.11.2016 року, провести доплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за 9 (дев`ять) календарних років військової служби (період з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року);
- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України перерахувати на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 нараховані кошти для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за 9 (дев`ять) календарних років військової служби (період з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року).
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2365/17 та призначено до судового розгляду справи.
В судове засідання з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Позовні вимоги мотивовано тим, що при звільненні з військової служби позивачу не виплачена одноразова грошова допомога при звільнені за весь період календарної військової служби.
В судове засідання з`явився представник відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, в задоволенні позову просив відмовити, а також заявив клопотання про залучення третьої особи.
Суд у судовому засіданні протокольно ухвалив про залучення третьої особи Військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до протоколу судового засідання від 10.04.2018 року, суд у судовому засіданні протокольно ухвалив, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ст. 262 КАС України.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Справа розглядалась у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження згідно приписів статей 12, 257, 262 КАС України та враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даної справи без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року та у Державній прикордонній службі України з 12.09.2003 року по 28.11.2016 року.
Позивач вперше звільнився із військової служби 03.06.2002 року згідно наказу №113 командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.
Разом з тим, ОСОБА_1 в подальшому проходи службу в Окремій комендатурі охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України в/ч НОМЕР_1 на посаді заступника начальника штабу-начальника відділення організаційно-мобілізаційної та оборонної роботи штабу. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 14.11.2016 року №1135-ос за ст. 26 ч. 8 п. 1 п.п. «б» (за станом здоров`я) на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби у відставку.
Наказом коменданта Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України в/ч НОМЕР_1 від 28.11.2016 року за №202-ос з 28.11.2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу комендатури, всіх видів забезпечення.
При звільненні з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення у розмірі 51 469, 47 грн..
Не погоджуючись з неповною виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме неврахування період проходження служби з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно частини 2 статті 15 Закону №2011 встановлено, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Аналогічні приписи містяться у Порядку призначення і виплати грошової допомоги військовослужбовцям, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.
Згідно з абзацом 6 п. 10 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 особам, які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.
Так, абзацом 7 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 передбачено, що особам, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Таким чином, проаналізувавши статтю 15 Закону №2011 та пункт 10 Постанови №393 суд дійшов висновку, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
Як встановлено судом на підтверджується матеріалами справи, у Збройних силах України з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року та у Державній прикордонній службі України з 12.09.2003 року по 28.11.2016 року.
Згідно наказу №113 командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, тобто позивач не тільки не набув при попередньому звільненні право на виплату одноразової грошової допомоги, але і не міг її набути, оскільки позбавлений такого права у зв`язку з підставами звільнення зі служби.
У свою чергу, суд звертає увагу, що поняття «службова невідповідність» і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям «звільнення у порядку дисциплінарного стягнення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 № 21-13а14, яка в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України, яка має бути врахована судами при застосуванні норм права. Разом з тим, суд керується висновком Верховного суду викладеним в постанові від 25 жовтня 2018 року у справі №552/4468/17.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень не нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за період його календарної служби з 01.08.1993 року по 03.06.2002 року, у зв`язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).
Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.
На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
У адміністративному позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 (02121, м. Київ, вул. Світла, 6), Адміністрація Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26), третя особа: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур