Справа № 759/19720/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю позивача: ОСОБА_1.,

представника позивача: Решнюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просив: визнати протиправними дії державного виконавця та скасувати постанову державного виконавця Святошинського РВДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві Абакумової Н.І. про накладення на нього штрафу від 16.11.2018 по виконавчому провадженню ВП №38364131.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки він кожного місяця сплачує аліменти на утримання дітей, проте одразу всю суму боргу не може сплатити через зміни в сімейному та матеріальному становищі.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що статтю 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною 14 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2275-VIII від 03.07.2018, який набрав законної сили 28.08.2018.

Разом з тим, на думку апелянта, згідно статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, відтак оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась до 01.11.2018, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату введена лише з 28.08.2018, тому оскаржувана постанова є протиправною.

Таким чином, вказана норма Закону України «Про виконавче провадження» не має зворотної дії у часі, тому штраф не може бути застосований до заборгованості, яка утворилась до 28.08.2018.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження №38364131, відкритого на підставі виконавчого листа №755/3468/2015-ц, виданого 07.10.2016 Дніпровським районним судом м. Києва.

03 серпня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва змінено розмір аліментів присуджених до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей з 1600 грн до 2000 грн 00 коп. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дітей (а.с. 20-24).

16 листопада 2018 року постановою головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві накладено штраф на позивача у зв`язку з наявною заборгованістю станом на 01.11.2018 по сплаті аліментів у розмірі 139812 грн 71 коп., що перевищує суму відповідних платежів за три роки, відтак сума штрафу складає 69906 грн 36 коп., що становить 50% від суми заборгованості (а.с. 8).

Не погоджуючись з вказаною постановою та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щоо заборгованість зі сплати аліментів утворилась з 2016 року, а її розмір станом на 01.11.2018 становив 139812 грн 71 коп. тобто сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за три роки державним виконавцем правомірно винесено спірну постанову, якою до позивача застосовано штраф в сумі 69906 грн 36 коп. передбачений частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У силу вимог частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону.

Відповідно до частини третьої вказаної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У подальшому, 28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Вищевказаним Законом стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» була доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

У той же час, до 28.08.2018 стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону в редакції до 28.08.2018) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Колегія суддів звертає увагу, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку із наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, головним державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу у розмірі 69906 грн 36 коп. від 16.11.2018 по виконавчому провадженню ВП №38364131.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2016 року та становила відповідну суму станом на 01.11.2018 у розмірі 139812 грн 71 коп., а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 2 частини чотирнадцятої статті 71 Закону, введена лише з 28 серпня 2018 року, відтак позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Вказане виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

Отже, у межах спірних правовідносин, позивач не мав можливості передбачити наслідки несплати ним аліментів, що потягне за собою накладення спірного штрафу, оскільки, коли утворювалася відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.

Вказана позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками, викладеними в ухвалах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року (справа №520/3935/19) та від 23 грудня 2019 року (справа №567/456/19) про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що оскільки заборгованість позивачів щодо сплати аліментів утворилась з 2011 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини чотирнадцятої ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» введена лише з 28 серпня 2018 року, то з урахуванням ст. 58 Конституції України на позивача не може бути накладено штраф з розрахунку всієї суми заборгованості.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості 139812 грн 71 коп. що складає 69906 грн 36 коп. та як наслідок протиправність дій відповідача під час її винесення та необхідність скасування такої постанови.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 287, 308, 313, 315, 317, 321, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати протиправними дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Абакумової Надії Іванівни щодо накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП №38364131 згідно постанови про накладення штрафу від 16 листопада 2018 року на ОСОБА_1 в розмірі 69 906 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шість) грн.

Скасувати постанову державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ, Абакумової Надії Іванівни про накладення штрафу від 16 листопада 2018 року по виконавчому провадженню ВП №38364131 відносно ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук