Справа № 540/248/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/248/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Гомельчук С.В., перевіривши виконання вимог статей 160-168 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

31.01.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 02.01.2020 року № 19/5 та зобов`язати його відновити порушені права позивача, шляхом відновлення відповідного скасованого запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, 20.11.2018 року представником ОСОБА_1 подано заяву до державного реєстратора Управління економічного розвитку Генічеської РДА Херсонської області № 31280841 про державну реєстрацію права власності щодо квартири АДРЕСА_1 та її складових частин. До заяви додано зокрема копії: договору купівлі-продажу від 26.05.1992 року № 2-1644; довідки КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської ОДА від 07.05.2018 року № 380; технічного паспорту від 04.05.2018 року АДРЕСА_1. Предметом вказаного договору є квартира загальною площею 71,3 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1. За результатами розгляду поданої заяви, 23.11.2018 року державним реєстратором прийнято рішення № 44217414 про реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості за позивачем. Не погоджуючись з цим рішенням, 01.11.2019 року гр-ка ОСОБА_2 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою, в якій просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 02.01.2020 року Міністром юстиції України видано наказ № 19/5, яким скаргу ОСОБА_2 задоволено, тим самим рішення державного реєстратора скасовано з внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, таким, що безпідставно порушує його право, як власника на придбане нерухоме майно.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Разом з тим відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З установлених обставин у справі вбачається, що спір виник з приводу порушення права власності позивача на нерухомість внаслідок прийняття рішення Міністерством юстиції України, яким скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Відтак, суд дійшов висновку, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу, оскільки спір щодо реєстраційних дій, відмови у їх здійсненні, або скасування таких дій, наслідком яких має бути виникнення, зміна, припинення чи реалізація її майнових прав, стосується спору про право цивільне, вирішення якого у свою чергу вплине на виникнення у позивача права власності на об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11.04. та 17.04.2018 року (справи № 826/366/16 та № 815/6956/15 відповідно), від 22.08.2018 року (справа № 820/4673/16), від 17.10.2018 року (справа № 826/17908/14), від 12.12.2018 року (справа № 573/454/17), від 30.01.2019 року (справа № 755/10947/17) і суд не вбачає підстав для відступу від нього.

При вирішенні даного питання, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, аналіз наведених норм та встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку про те, що у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити.

Судових витрат по справі не встановлено, тому суд не вирішує питання про повернення сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст. ст. 170, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним, скасування наказу зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами повернути позивачу. Копію ухвали направити позивачу. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 109040000