Справа № 200/14456/19-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. Справа№200/14456/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.10.2019 року №241 про відмову у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання у двомісячному розмірі довічного грошового утримання судді у відставці, яке отримував її чоловік ОСОБА_2 на момент смерті, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 відкритий у АТ КБ Приватбанк.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату допомоги на поховання померлого чоловіка судді у відставці ОСОБА_2 .

За результатами розгляду заяви про виплату допомоги на поховання померлого судді у відставці ОСОБА_2 відповідач надав рішення від 17.10.2019 року №241, в якому повідомив, що померлий ОСОБА_2 отримував пенсію згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» оскільки пенсія померлого не належить до пенсій, які призначаються в солідарній системі Пенсійного Фонду, тому допомога на поховання за рахунок коштів Пенсійного фонду не видається.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у виплаті допомоги на поховання померлого судді у відставці ОСОБА_2 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 року у задоволенні клопотання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Представник відповідача до суду надав відзив на адміністративний позов. У відзиві відповідач зазначив, що ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_1 , був суддею у відставці та отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

25.09.2019 року ОСОБА_2 помер. На момент смерті, ОСОБА_2 мав статус «судді у відставці» та отримував довічне грошове утримання.

Пенсію на умовах визначених Законом №1058-IV ОСОБА_2 не отримував.

Відповідачем зазначено, що чинним законодавством України судді у відставці надано особливий статус, в порівняні з іншими особами, які отримують пенсію за нормами закону№1058-IV, що передбачає особливий порядок його правового регулювання та матеріального забезпечення та є гарантією конституційно встановленого принципу незалежності судді. Незалежність судді, відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 48 Закону №1402-VIII забезпечується в тому числі, окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення судів, установленим законом.

Законодавчі норми, що регулюють питання забезпечення діяльності судів, гарантують компенсацію витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці (ч.7 ст. 150 Закону №1402-VIII).

З метою всебічного, неупередженого розгляду справи управлінням направлені запити до установ судової влади щодо отримання позивачем компенсаційних витрат на поховання ОСОБА_2 .

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є дружиною покійного ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта Серія НОМЕР_1 виданого Приморським РВ Маріупольського ГУМВС України в Донецькій області.

Згідно свідоцтва про смерть від 25.09.2019 року Серія НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.10.2019 року у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про виплату допомоги на поховання померлого.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.10.2019 року №25157/34-1/06 позивачу відмовлено у виплаті допомоги на поховання повідомивши, що оскільки пенсія померлого не належить до пенсій, які призначають в солідарній системі Пенсійного фонду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктами 8, 11 частини 5 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

Відповідно до статті 142 цього Закону судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке передбачено спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Фактично, щомісячне довічне грошове утримання не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування, що принципово унеможливлює ототожнення понять «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання суддям».

Отже, враховуючи отримання ОСОБА_2 саме щомісячного довічного грошового утримання, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантії до нього не можуть бути застосовані, а відтак, у позивача відсутнє право на отримання допомоги на поховання, передбаченої статтею 53 названого Закону.

Водночас, пунктом 7 статті 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.

Рішенням суддів України № 62 від 16.09.2016 затверджено Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, який розроблено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та яким визначено механізм компенсації визначених витрат.

Так, відповідно до пунктів 4, 6 даного Порядку, витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів, або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого.

Для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі ІІ цього Порядку.

З викладеного вбачається, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів.

Враховуючи те, що законодавцем встановлено для осіб, які здійснили поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці інші соціальні гарантії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для пенсіонерів суд вважає, що невиплата позивачу допомоги на поховання, передбаченої статтею 53 названого Закону, не свідчить про звуження її прав на соціальні виплати.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994, справа «Руїз Торіха проти Іспанії», суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в обгрунтування своєї позиції по справі, фактично зводяться до загального, а саме порушення її прав державою на отримання допомоги на поховання пенсіонера, передбаченої ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте враховуючи те, що судом у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо відсутності у позивача права на отримання такої допомоги, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, а тому суд прийшов до висновку щодо відсутності у позивача права на отримання такої допомоги.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не довів, що відповідач діяв неправомірно відмовляючи позивачу у наданні допомоги на поховання.

Між тим, відповідно до вищенаведених норм законодавства, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо відмови у виплаті позивачу допомоги на поховання у розмірі двомісячного довічного утримання, яке склалося на момент смерті судді, і вони є такими, що відповідають встановленим нормам чинного законодавства.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати здійсненні позивачем не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш