Справа № 400/4114/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2020 р. справа № 400/4114/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у порядку спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач або Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 4503,23 грн., враховуючи базовий місяць січень 2016 року, протиправним;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити різницю нарахованої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховуючи базовий місяць - січень 2014 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити суму середнього заробітку у відповідності до ст. 117 КЗпП України за період з моменту звільнення з військової служби 20.10.2018 року по день останнього фактичного розрахунку 21.11.2019 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач протиправно при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року застосував базовий місяць січень 2016 року, оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення повинен був використати базовий місяць - січень 2014 року. Крім того, при звільненні з військової служби 20.10.2019 року, з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, у зв`язку з чим відповідач повинен нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року у справі № 400/3213/18 позивачу була нарахована індексація, при цьому в рішенні базовий місяць не визначався. Відповідач вказав, що у грудні 2015 року відбулось підвищення грошового забезпечення, тому всі нарахування здійснювались згідно діючого законодавства на момент підвищення грошового забезпечення (а. с. 34-39).

Крім того, у відзиві відповідач заявив клопотання про залучення Міністерства оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, яке містилось у відзиві.

Ухвалою від 27.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Ухвалою від 06.02.2020 року суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

03.02.2020 року відповідач подав заяву про приєднання до відзиву, в якій заперечує проти зобов`язання нарахування та виплати суми середнього заробітку у відповідності до ст. 117 КЗпП України за період з моменту звільнення з військової служби 20.10.2018 року по день останнього фактичного розрахунку 21.11.2019 року, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 823/1919/16.

Крім того, у вищезазначеній заяві відповідача міститься клопотання про розгляд справи за участі представника Військової частини НОМЕР_1 .

Вирішуючи клопотання відповідача, суд враховує наступне.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи (ч. 6 ст. 262 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 12 КАС України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке рішення справи.

Оскільки, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності, суд відкрив провадження за правилами ст. 263 КАС України, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач в період з 1986 року по 2018 рік проходив військову службу за контактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

29.08.2018 року наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 538 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 258 від 20.10.2018 року позивача виключено з списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а. с. 23).

При звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Рішенням Миколаївського окружного суду від 09.04.2019 року у справі № 400/3213/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволені частково. Рішенням визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та зобов`язано здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, відповідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.08.2019 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року, залишено без змін (а. с. 16-20).

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року у справі № 400/3213/18, Військовою частиною НОМЕР_1 проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року в сумі 4503,23 грн.

23.10.2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом стосовно індексації грошового забезпечення.

З відповіді Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що індексація за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, виплачена позивачу, враховуючи базовий місяць січень 2016 року, на підставі того, що в грудні 2015 року відбулося підвищенням грошового забезпечення (а. с. 12-13).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон № 1282-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії? стипендії? оплата праці (грошове забезпечення)? суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування? суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-XII передбачено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1282-XII, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (надалі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, з аналізу Порядку № 1078 вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи.

Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Наявні в матеріалах справи докази, а саме архівна довідка про нарахування грошового забезпечення за період з січня 2014 року по грудень 2015 року, що видана Одеським територіальним архівним відділом ГДА МОУ (а. с. 46) та довідка Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року (а. с. 14), свідчать про незмінність посадового окладу позивача за період з січня 2014 року по лютий 2018 року, який становить 1085,00 грн.

На момент виникнення оскаржуваних правовідносин, визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року № 1294, якою затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (надалі - Постанова № 1294).

Відповідно до п. 13 Постанови № 1294, вона набрала чинності з 01.01.2008 року.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01.03.2018 року.

Позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що основний розмір його грошового забезпечення змінився у січні 2014 року, як і не надав відомостей про розмір його посадового окладу до січня 2014 року.

Таким чином, враховуючи, що судом не встановлено зміну розміру посадового окладу позивача у січні 2014 року, позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату різниці нарахованої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць - січень 2014, задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед загальними нормами. Тобто, норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають після звільнення з військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В даному випадку, позивач, вважаючи проведений з ним розрахунок при звільненні неповним, звертався до суду з позовом щодо ненарахування та невиплати належних йому сум індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки як учаснику бойових дій.

При цьому, як вже зазначалось вище, з аналізу положень ст. 117 КЗпП України вбачається, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

В свою чергу, ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема, у рішенні "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 року, яким встановлено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Отже, суд дійшов висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розумінні ст. 117 КЗпП України, є безпідставним.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року (справа № 810/1543/17).

Враховуючи викладене, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 12, 19, 77, 241, 246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз