Справа № 460/3524/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2020 року м. Рівне №460/3524/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу з 1 січня 2016 року по лютий 2018 року індексації грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням абзацу п`ятого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 1 січня 2016 року по лютий 2018 року. За змістом позовної заяви позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2014 року по липень 2018 року позивач проходив військову службу у відповідача. Наказом начальника Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку від 19 липня 2018 року № 158 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу зонального відділу, з усіх видів забезпечення. При цьому, на момент звільнення з військової служби позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період проходження служби з січня 2016 року по лютий 2018 року, у зв`язку з чим 8 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача з запитом щодо врегулювання питання виплати індексації грошового забезпечення. На вищевказане звернення позивач отримав лист відповідача від 21 жовтня 2019 року за № 3342, яким повідомив останній повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення за названий період. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки індексація доходів громадян, в тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Крім того, згідно з вимогами статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсягах, що відповідають умовам військової служби та стимулює закріплення кваліфікаційних військових кадрів. Водночас, статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що в силу приписів статті 19 вказаного Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Отже, сума індексації грошового забезпечення є однією із складових грошового забезпечення і, відповідно, до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. З наведених підстав, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дійсно передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. В свою чергу, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, встановлені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Статтею 5 вказаного Закону встановлено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Дана норма не визнана неконституційною у встановленому законом порядку. Крім того, аналогічна норма закріплена у пункті 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 1078. Таким чином, відповідач вказує на те, що проведення індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. З 1 січня 2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3 було значно збільшено за рахунок збільшення розмірів їх преміювання. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України не було, позаяк, різниця між потребою за фондом оплати праці та затвердженими видатками складає 7,2 млрд. грн. Листами Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, від 16 серпня 2017 року № 248/3/9/1/940, від 19 грудня 2017 року № 248/7/9/1/1661 та від 26 березня 2018 року № 248/1485, головний розпорядник бюджетних коштів довів до розпорядників бюджетних коштів нижчих рівнів роз`яснення про відсутність фінансових ресурсів бюджету Міністерства оборони України на виплату індексації грошового забезпечення та вказівки щодо припинення її нарахування військовослужбовцям Збройних Сил України. При цьому, відповідач наголосив, що у відповідності до частини першої статті 51 Бюджетного Кодексу України, керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Цей припис Закону є імперативним, він не надає відповідачу право обирати інші варіанти поведінки у спірних правовідносинах. Таким чином, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач подав до суду відповідь (відгук) на відзив, у якій навів доводи та аргументи на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, тотожні викладеним у позовній заяві.

Відповідач правом на подання до суду заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

21 листопада 2019 року позовна заява надійшла до суду.

26 листопада 2020 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

16 грудня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

27 грудня 2019 року позивач подав до суду відповідь (відгук) на відзив.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

Наказом начальника Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку від (по особовому складу) 13 липня 2018 року № 9-РС позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «к» відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту).

Наказом начальника Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку від (по стройовій частині) 19 липня 2018 року № 158 позивача виключено зі списків особового складу зонального відділу та з усіх видів забезпечення.

При цьому, за змістом заяв по суті, учасниками справи не заперечується, що у період проходження військової служби з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

8 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, за змістом якого просив роз`яснити порядок, умови та причини невиплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Листом від 21 жовтня 2019 року № 3342 відповідач повідомив позивачу правових підстав для нарахування та виплати останньому індексації грошового забезпечення за спірний період, мотивуючи це відсутність у Міністерства оборони України фінансової можливості для здійснення таких виплат.

Позивач, вважаю, що такими діями відповідач безпідставно та протиправно порушив його право на індексацію грошового забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011; тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин), соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 9 Закону № 2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За змістом Преамбули до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі Закон № 1282), цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону № 1282, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону № 1282, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог статей 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

З метою реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"» від 6 лютого 2003 року № 491-IV, Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 17 липня 2003 року № 1078, якою затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 4 цього Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як встановлено судом, індексація грошового забезпечення позивача у період з січня 2016 року по лютий 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась.

Правомірність таких дій відповідач обґрунтовує посиланням на роз`яснення та вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України, оформлені листами від 4 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, від 16 серпня 2017 року № 248/3/9/1/940, від 19 грудня 2017 року № 248/7/9/1/1661 та від 26 березня 2018 року № 248/1485, про відсутність фінансових ресурсів бюджету Міністерства оборони України на виплату індексації грошового забезпечення та припинення її нарахування військовослужбовцям Збройних Сил України.

В даному випадку, суд зауважує, що подібні роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами. Натомість, як вже зазначалося вище по тексту рішення, в силу приписів статті 19 Основного Закону органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України.

Також, не може визнаватися правомірною відмова у виплаті позивачу спірних сум індексації з мотивів відсутності достатнього фінансування Міністерства оборони України загалом та військової частини зокрема.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07 листопада 2005 року), реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Отже, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення в період з січня 2016 року по лютий 2018 року, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачу спірної індексації грошового забезпечення. Натомість позивач належними та допустимими доказами довів обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язати Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, з урахуванням абзацу п`ятого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових коштів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку (33001, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Коцюбинського, 1; ).

Суддя Комшелюк Т.О.