Справа № 280/5393/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 лютого 2020 року Справа № 280/5393/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянув за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області (пр. Соборний 168, м. Запоріжжя, 69035, )

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області (відповідач), а якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 04 грудня 2018 року та станом на 01 січня 2019 року.

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Запорізькій області видати:

оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04 грудня 2018 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246, з відповідною доплатою за вислугу років;

оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2019 року, виходячи з посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629, з відповідною доплатою за вислугу років.

Ухвалою судді від 11 листопада 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 04 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року підготовче засідання відкладено до 09 січня 2020 року.

09 січня 2020 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 27 січня 2020 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно здійснено розрахунок суддівської винагороди позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки Конституційний суд України у рішенні №11-р/2018 відновив права на отримання посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат з 01 січня 2015 року, а також зазначив, що положення частини 3 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07 липня 2010 року, у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192 від 12 лютого 2015 року звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, дії відповідача є протиправними, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач в судове засідання не прибув, 17 січня 2020 року до суду надав заяву, відповідно до якої просить суд, судове засідання призначене на 27 січня 2020 року проводити без його участі. На позовних вимогах наполягає.

Представник Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№50633 від 02 грудня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що до 01 січня 2017 року діяли положення статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в частині нарахування та виплати суддівської винагороди суддям, які нe пройшли кваліфікаційне оцінювання) та положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, якими визначався розмір посадового окладу судді у мінімальних заробітних платах, що дає можливість зробити висновок, що мінімальна заробітна плата застосовувалася законодавцем як розрахункова величина. Вказує, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIІІ зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, у формулі розрахунку якої як розрахункова величина була закладена мінімальна заробітна плата, а лише розрахункова величина. Також вказує на те, що алгоритм розрахунку суддівської винагороди, який за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ є однаковим, тому і розрахункова величина повинна бути однаковою. Інший підхід буде мати ознаки дискримінації та не буде відповідати меті, закладеній в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ - збільшення суддівської винагороди суддям, що пройшли кваліфікаційне оцінювання. Між іншим зазначає про те, що рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, на яке посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не вирішувалось питання розрахункової величини, яка підлягає застосуванню при розрахунку посадовою окладу суддів. Вказує, що у ТУ ДСА України в Запорізькій області були відсутні підстави для видачі оновлених довідок про суддівську винагороду, виходячи із посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, про що позивача повідомлено мотивованим та обґрунтованим листом з посиланням на норми чинного законодавства України.

У відзиві просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 27 січня 2020 року представник Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області просила суд розглянути справу в порядку письмово провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 02 жовтня 2018 року № 3048/0/15-18 позивач звільнений з посади судді Токмацького районного суду Запорізької області у зв`язку, поданням заяви про відставку.

Наказом голови Токмацького районного суду Запорізької області № 12-ос від 03 жовтня 2018 року позивача відраховано зі штату суду у зв`язку зі звільненням з посади судді у відставку з 03 жовтня 2018 року.

3 04 жовтня 2018 року позивач перебуває на обліку в Токмацькому об`єднаному УПФУ Запорізької області та отримую щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди.

13 грудня 2018 року та 14 січня 2019 року позивач звертався до Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області з заявами про надання довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу судді станом на 04 грудня 2018 року та станом на січень 2019 року.

Так, Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Запорізькій області надані довідки про суддівську винагороду ОСОБА_1 , для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 грудня 2018 року № 08-02/1247 та від 15 січня 2019 року № 08-02/58, в яких відображено зміни розміру складових суддівської винагороди судді, виходячи з розрахунку 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб.

12 серпня 2019 року позивач звернувся до ТУ ДСА в Запорізькій області із заявою про видачу оновленої довідки із зазначенням величини суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 15 мінімальних заробітних плат з 04 грудня 2018 року та станом на 01 січня 2019 року.

13 серпня 2019 року Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Запорізькій області позивачу надано відповідь №08-02/2311, відповідно до якої вказано, що з урахуванням вищезазначеного, у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області відсутні підстави для видачі позивачу оновлених довідок про суддівську винагороду, виходячи із посадового окладу у розмірі 15 мінімальний заробітних плат, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Разом з тим, статте 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 2 розділу XII Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

При цьому, згідно пункту 23 цього розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010р., №№ 41-45, ст.529; 2015р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Попередньо, частиною 3 статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно з частиною першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII закріплено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII передбачено право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

У відповідності до вимог пункту 23 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

У справі встановлено, що позивач на дату звернення з цим позовом до суду не проходив кваліфікаційного оцінювання.

Рішенням від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, на яке посилається позивач у позовній заяві, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, положення частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII.

За змістом резолютивної частини вказаного рішення, це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Також позивач посилається в обґрунтування позовної заяви на те, що відповідно до пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Однак, при розгляді справи необхідно взяти до уваги те, що за змістом пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Отже, з огляду на вимоги пункту 23 Розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання позивачу повинно обраховуватися відповідно до статті 133 Закону № 2453-VI, але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, тобто з розрахунку 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Станом на час розгляду справи положення пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1744 не визнані неконституційними.

Суд погоджується з позицією відповідача, оскільки Верховний Суд у справі № 820/1853/17 висловив правову позицію, що «норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI є банкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину 3 статті 133 Закону 2453-VI і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначено розмір посадового окладу судді.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Нормативним доповненням до статті 133 Закону 2453-VI є відповідні законодавчі положення, як-от пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ, яким установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Отож, таким чином, законодавець заборонив застосовувати новий розмір мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, в тому числі суддів.

Розглядаючи справу та перевіряючи її доказами суд приходить до висновку, що при видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, відповідач діяв в межах і спосіб, передбачених Конституцією України та Законами України.

Суд погоджується з правовою позицією відповідача, про те, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя місцевого суду отримує посадовий оклад в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Так, посадовий оклад працюючого на відповідній посаді судді де проходження кваліфікаційного оцінювання, а також посадовий оклад, який включається в довідку для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, становить: з 04 грудня 2018 року - 26 430 грн., а з 01 січня 2019 року -28 815 грн.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість своїх дій, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області (пр. Соборний 168, м. Запоріжжя, 69035, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 05 лютого 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов