Справа № 440/4925/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4925/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Протас О.М.,

представника позивача - Панченко О.О.,

представника відповідача - Фоменка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50 на суму 26539,26 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує протиправністю винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50, оскільки на даний час її свідоцтво про реєстрацію в якості суб`єкта підприємницької діяльності від 25.06.2001 №4332 є недійcним, зважаючи на те, що новий Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань почав формуватися лише з 01.07.2004. Разом з тим, позивач з 2004 року фактично підприємницької діяльності не здійснює та доходів від такої діяльності не отримує, а тому не зверталася із заявою про внесення відносно неї, як суб`єкта підприємницької діяльності, даних до нового Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про що свідчить відсутність відносно неї будь якої інформації у вказаному реєстрі. Поряд з цим, позивач зауважує на тому, що в момент її реєстрації в якості суб`єкта підприємницької діяльності 25.06.2001 вона мала прізвище " ОСОБА_2 ", а в подальшому після укладення шлюбу її прізвище змінилося на " ОСОБА_3 ". Відтак, такого СПД як ФО-П ОСОБА_1 , на ім`я якої контролюючим органом винесено спірну вимогу, ніколи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано не було. Також, позивач вказує, що відносно неї не проводилися жодні перевірки, в ході яких остання мала б змогу ознайомитися з розрахунком недоїмки як платника єдиного внеску. Окрім цього, з 2004 року ОСОБА_1 отримувала дохід виключно у вигляді заробітної плати, перебуваючи у трудових відносинах, при цьому, з її заробітку роботодавцями відраховувалися всі встановлені законодавством види податків. Зокрема, роботодавцем ТОВ НВП "Агрогазсервіс" з заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.11.2013 по 30.10.2019 було сплачено єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із суми фактичного заробітку (доходу) в розмірі 199712,43 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання з розгляду справи на 14:15 17.01.2020, в якому оголошувалося перерва до 10:15 30.01.2020.

16.01.2020 до суду від позивача надійшли додаткові письмові обґрунтування позовних вимог, в яких остання зауважує на тому, що винесенню спірної вимоги передувало винесення контролюючим органом вимог про сплату боргу (недоїмки) від 27.11.2018 №Ф-5303-50 та №Ф-5303-50У, а також від 18.06.2019 №Ф-5303-50 та №Ф-5303-50У, які на даний час оскаржуються нею в судовому порядку до Полтавського окружного адміністративного суду (справа №440/4705/19). Також, ОСОБА_4 вважає помилковими твердження контролюючого органу про наявність у неї статусу фізичної особи підприємця на загальній системі оподаткування, оскільки у останньої такий статус відсутній з огляду на не перереєстрацію її в новому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що почав формуватися з 01.07.2004. При цьому, з 2004 року ОСОБА_1 отримувала дохід виключно у вигляді заробітної плати, перебуваючи у трудових відносинах з роботодавцями, водночас, жодного доходу від підприємницької діяльності остання з 2004 року не отримувала (а.с. 41-43).

17.01.2020 до суду від ГУ ДПС України надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 72-75), в якому останнє заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що позивач з 25.06.2001 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, з 25.06.2001 перебуває на загальній системі оподаткування, обліку та звітності в ДПІ у м. Полтаві. Вказує, що ОСОБА_1 не надано документів на підтвердження скасування реєстрації її в якості фізичної особи підприємця, відсутні такі документи й в контролюючому органі. Зі змісту обхідного листа до справи ПП ОСОБА_5 слідує, що позивач не завершила процедуру зняття з обліку в органах державної податкової служби, зокрема, відсутні примітки по ряду структурних підрозділів, за якими закріплено контроль за оформленням документації по закриттю. А оскільки припиненню у державного реєстратора обов`язково має передувати зняття платника з податкового обліку, то вказане, на переконання відповідача, свідчить про не припинення реєстрації позивача в якості фізичної особи підприємця. Таким чином, відповідно до обставин справи та норм діючого законодавства ОСОБА_1 має статус фізичної особи підприємця та перебуває на обліку в ДПІ у м. Полтаві з 25.06.2001 на загальній системі оподаткування, обліку та звітності, не зважаючи навіть на невжиття нею дій по перереєстрації в новому Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У відповідності до інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, станом на 31.10.2019 за позивачем обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску в сумі 26539,26 грн. Станом на 08.01.2020 позивач за період 2013-2018 роки "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" до ДПІ у м. Полтаві не подавала. При цьому, станом на 08.01.2020 в ІС "Податковий блок" в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у платника пільги по сплаті єдиного внеску. З огляду на викладене та на виконання вимог пункту 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковим органом на адресу позивача була направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50 на суму 26539,26 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 30.01.2020 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.01.2020 проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_5 в якості суб`єкта підприємницької діяльності зареєстрована 25.06.2001 Київським райвиконкомом м. Полтави (ідентифікаційний номер суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи НОМЕР_1 ), про що зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за №4332 від 23.06.2001 (а.с. 17).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 25.03.2006, ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на " ОСОБА_3 " (а.с. 19).

27.11.2018 контролюючим органом відносно ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5303-50 та №Ф-5303-50У на суми 15819,54 грн (а.с. 57-58).

У подальшому, 18.06.2019 контролюючим органом відносно позивача винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5303-50 на суму 21030,90 грн та №Ф-5303-50У на суму 5211,36 грн (а.с. 55-56).

ОСОБА_1 , не погодившись з вказаними вимогами, оскаржила останні в судовому порядку до Полтавського окружного адміністративного суду (справа №440/4705/19).

Ухвалою суду від 23.12.2019 у справі №440/4705/19 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

Разом з тим, станом на 31.10.2019 згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску за ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 26539,26 грн (а.с. 78).

У зв`язку з цим, ГУ ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50 на суму 26539,26 грн (а.с. 76).

Вважаючи вказану вимогу такою, що винесена необґрунтовано та підлягає визнанню протиправною і скасуванню, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

А пункт четвертий частини першої цієї статті до платників єдиного внеску відносить також фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого пункту першого частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 частини першої цієї статті визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом першим частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Суд зазначає, що сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у тому числі фізичні особи - підприємці).

В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, позивач, зокрема, зазначає, що є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник.

За спірний період єдиний внесок за позивача сплачений роботодавцем ТОВ НВП "Агрогазсервіс", що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за Формою ОК-7 (а.с. 21-22).

Однак, відповідач наполягає на необхідності сплати єдиного внеску позивачем ще й як фізичною особою-підприємцем. Свою позицію фіскальний орган мотивує посиланням на те, що позивач у спірний період був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а відсутність у нього доходу від підприємницької діяльності не є визначальною ознакою для сплати єдиного внеску, оскільки Закон №2464-VI зобов`язує таку особу сплатити єдиний внесок і у разі відсутності доходу від ведення підприємницької діяльності. В обґрунтування правомірності цих доводів відповідач посилається на приписи абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу, суд виходить з такого.

Дохід - це загальна кількість матеріальних цінностей, одержаних особою за певний проміжок часу.

Підприємницька діяльність за певних обставин може бути і збитковою, що виключає отримання особою доходу (прибутку).

Разом з цим, як дохід, так і збитки є результатом ведення такою особою підприємницької діяльності.

Доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період матеріали справи не містять.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Враховуючи сплату єдиного внеску за спірний період за позивача роботодавцем, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, з огляду на що відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50 на суму недоїмки у розмірі 26539,26 грн.

Інші доводи позивача щодо протиправності спірної вимоги, викладені нею у позовній заяві та додаткових поясненнях, не впливають на висновки суду про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Також, 15.01.2020 адвокатом позивача до суду подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (в порядку статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами першою, другою та третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі №440/4925/19 здійснювалося адвокатом Панченко О.О. на підставі ордеру серії ПТ №024160 про надання правової допомоги Явтушенко Ю ОСОБА_7 , який виданий Адвокатським бюро "Олени Панченко" (а.с. 29).

ОСОБА_8 (свідоцтво №471, видане Полтавською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури 27.06.2006) включена до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/12944).

До суду надано договір №01-11/12/19 про надання правничої допомоги від 11.12.2019 (а.с. 30-31), за умовами якого Адвокатське бюро "Олени Панченко", керівником якого є ОСОБА_8 ., приймає на себе обов`язки щодо: 1) попереднього опрацювання матеріалів, наданих клієнтом ОСОБА_1 , підготовки правової позиції по справі; 2) позовної заяви до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50, обговорення позову з клієнтом та внесення виправлень, доповнень за бажанням клієнта; 3) вивчення матеріалів справи, підготовка до ведення справи в суді першої інстанції; 4) пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; 5) усних консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом, збирання доказів; 6) складання запитів, заяв, пояснень, заперечень, клопотань та інших заяв з процесуальних питань в процесі підготовки та ведення справи в суді першої інстанції; 7) представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції у справі за позовом до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання неправомірною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50. Клієнт зобов`язаний надавати Адвокатському бюро всю інформацію і документацію, необхідну для виконання ним умов даного договору, у противному випадку Адвокатське бюро не несе відповідальності за якість своєї роботи.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного договору розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському бюро за надану в межах цього договору правову допомогу за годину становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, але не більше 3500,00 грн.

Представником позивача надано до суду рахунок на оплату послуг за надання правничої допомоги від 11.12.2019 №60/19, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору №01-11/12/19 про надання правничої допомоги від 11.12.2019 у адміністративній справі №440/4925/19 станом на 28.12.2019 та акт виконаних робіт №1 наданої правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №01-11/12/19 від 11.12.2019, за змістом яких розмір компенсації витрат на правничу допомогу відповідно до умов договору №01-11/12/19 про надання правничої допомоги від 11.12.2019 становить 3500,00 грн (а.с. 33-35).

Оплата позивачем адвокату Панченко О.О. коштів у сумі 3500,00 грн підтверджується банківською квитанцією від 12.12.2019 №11278 (а.с. 32).

При цьому, суд зауважує, що у зазначеній квитанції в графі "призначення платежу" чітко вказано, що оплата коштів проведена платником ОСОБА_1 саме за надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги №01-11/12/19 від 11.12.2019, а тому посилання контролюючого органу у відзиві на позовну заяву на відсутність належних доказів, що підтверджують взаємозв`язок понесених витрат з наданими послугами, а також на те, що оплата за надані послуги є незрозуміло ким та на який рахунок перерахованою, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

За вкладених обставин, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд доходить висновку про підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу та, як наслідок, необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-5303-50.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн (три тисячі пятсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04 лютого 2020 року.

Суддя О.В. Гіглава