Справа № 813/8081/13-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

03 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 813/8081/13-а пров. № А/857/1427/20

Суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду Судова-Хомюк Н. М., перевіривши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 813/8081/13-а за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

24.06.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі № 813/8081/13-а.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 апеляційну скаргу було залишено без руху. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі № 813/8081/13-а повернуто скаржнику.

Копію ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 Головним управління ДФС у Львівській області отримано 13.09.2019, що підтверджується відміткою на супровідному листіс (а.с. 241).

21.01.2020 Головним управлінням ДФС у Львівській області повторно подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі № 813/8081/13-а. До апеляційної скарги апелянтом додано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду, на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, 28.05.2019 судом першої інстанції оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повне судове рішення складено 05.06.2019.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому заявник просить поновити строк з огляду на те, що апеляційна скарга на рішення суду в цій справі, яка подана вперше в строк, встановлений законом, була повернута заявнику у зв`язку з її невідповідністю вимогам КАС України щодо подання документа про сплату судового збору. Заявник зазначає, що не міг сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги внаслідок дефіциту коштів та проведення безспірного списання коштів, у зв`язку з чим звертався з листами до ДФС України про збільшення видатків та наближення кошторисних призначень та з клопотанням до суду про продовження процесуального строку для виконання вимог ухвали.

Відтак вважає, що відповідачем з моменту прийняття рішення судом першої інстанції вживались цілеспрямовані заходи для забезпечення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини Лелас проти Хорватії Суд звертав увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ... підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси….

Тобто, виходячи з принципу належного урядування, державні органи загалом, і органи податкової служби, зокрема, зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок позивача у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь останнього).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, то обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважними підставами при вирішенні питання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах Стаббігс на інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Невмотивоване задоволення клопотання відповідача - суб`єкта владних повноважень про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою до суду утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення до судового захисту в тому числі фізичних та юридичних осіб.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені відповідачем причини пропуску строку не є поважними для цілей поновлення строку, оскільки повернення апеляційної скарги, яке відбулось з причин несплати заявником судового збору, власне тлумачення норм КАС України є суб`єктивними обставинами пропуску строку, які не можуть створювати для однієї із сторін процесу додаткового права для поновлення строку, встановленого Законом, для звернення до суду з апеляційною скаргою.

Отже, суд приходить до висновку, що вказані відповідачем підстави пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. (ч. 3 ст. 298 КАС України).

З огляду на вищевикладене, суд дає можливість у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших (поважних) підстав для поновлення строку.

При цьому, особі, яка подає апеляційну скаргу, слід роз`яснити, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України в разі, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений строк, або наведені нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 295, 298, 299 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 813/8081/13-а за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів - залишити без руху.

Встановити Головному управління ДФС у Львівській області десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяН. М. Судова-Хомюк