Справа № 761/40356/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Київ № 761/40356/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01032, м.Київ, вулиця Саксаганського, 110)
про визнання протиправною та скасування постанови №57205776 від 19.09.2018р. ,
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- скасувати постанову №57205776 від 13 вересня 2018 року Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 132 380,98 грн.;

- скасувати постанову №49896288 від 12 вересня 2018 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на момент повернення виконавчого листа стягувачу 22 січня 2018 року, діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» діяла редакція Закону від 15 грудня 2017 року. При цьому, пунктом 2 статті 27 даного Закону передбачалось, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

На думку позивача, у державного виконавця були відсутні законні підстави для стягнення виконавчого збору, адже підставою для його стягнення є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Позивач також повідомив, що постанова про відкриття виконавчого провадження №57205776 винесена 13 вересня 2018 року, а постанова про стягнення виконавчого збору №49896288 винесена 12 вересня 2018 року, тобто постанова про стягнення виконавчого збору прийнята до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Представник відповідача надіслав до суду матеріали виконавчих проваджень №57205776 та №49896288.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

На виконанні відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №49896288 з примусового виконання виконавчого листа №761/9032/14-ц, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 31 липня 2015 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 320 155,84 грн., судового збору 3 654,00 грн., а всього боргу у сумі 1 323 809,84 грн.

26 січня 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №49896288, пунктом 3 якої передбачено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк необхідно виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

В межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22 січня 2018 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з надходженням до відділу письмової заяви стягувача від 17 січня 2018 року про повернення виконавчого документа.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 січня 2018 року вказано, що в ході проведення виконавчих дій фактичних стягнень, повернень, або передачі стягувачу майна боржника не проводилось.

На підставі постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 22 січня 2018 року (ВП №49896288) замінено сторону виконавчого провадження із стягувача ПАТ «КБ «Правекс Банк» на ОСОБА_2 з урахуванням ухвали №761/9032/14-ц від 10 січня 2018 року Шевченківського районного суду міста Києва.

В подальшому, 13 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві розглянуто постанову про закінчення ВП №49896288 та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №49896288, виданої Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві 12 вересня 2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у сумі 132 380,98 грн. на користь держави.

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачем в межах виконавчого провадження №49896288 прийнято 12 вересня 2018 року постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 132 380,98 грн., яка обґрунтована тим, що виникла необхідність у прийнятті рішення щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Незгода позивача з постановою про стягнення виконавчого збору від 12 вересня 2018 року, як і постановою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 13 вересня 2018 року, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Вимогами статті 37 Закону №1404-VIII (в редакції станом на момент прийняття постанови про повернення виконавчого документа від 22 січня 2018 року) передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Наслідки повернення виконавчого документа передбачені вимогами статті 40 Закону №1404-VIII.

Так, згідно частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що виконавчий збір у разі прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою може стягуватись у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто, а постанова про стягнення виконавчого збору виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена 22 січня 2018 року, відтак постанова про стягнення виконавчого збору, у разі наявності підстав для його стягнення, повинна бути винесена не пізніше 23 січня 2018 року.

Водночас, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем лише 12 вересня 2018 року, тобто з порушенням строку, передбаченого частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII.

Додатково суд враховує, що виконавче провадження №49896288 відкрито 26 січня 2016 року, тобто в період чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Пунктами 6 та 7 Перехідних та прикінцевих положень Закону №1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тобто, на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (22 січня 2018 року) діяла редакція Закону, статтею 27 якого передбачалось, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Водночас, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 січня 2018 року зазначено, що в ході проведення виконавчих дій фактичних стягнень, повернень, або передачі стягувачу майна боржника не проводилось, відтак і підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця відсутні.

Оскільки виконавче провадження №49896288 відкрито в період дії Закону №606-ХІV, то з урахуванням вимог пункту 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII, слід застосовувати до спірних правовідносин положення статті 27, яка передбачала стягнення 10 % виконавчого збору від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Зважаючи, що матеріали справи не містять доказів стягнення з позивача як боржника суми боргу, а постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 січня 2018 року підтверджується відсутність вчинення державним виконавцем дій щодо фактичного стягнення сум, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно визначено суму виконавчого збору із загальної суми заборгованості позивача, тобто із суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів, а не із фактично стягнутої.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2018 року №910/1587/13, в ухвалі від 18 квітня 2018 року (номер провадження № 61-1788св17) підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийнятні (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституції та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 12 вересня 2018 року та наявність підстав для її скасування, адже остання винесена з порушенням строку на її прийняття та за відсутності законодавчо передбачених обставин, які зумовлюють можливість її винесення.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішення на підставі таких виконавчих документів постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Тобто, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про безпідставність винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору від 12 вересня 2018 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2018 року щодо примусового виконання вказаної постанови також підлягає скасуванню з метою повного відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, адже подальші виконавчі дії щодо виконання постанови, підстав для прийняття якої судом не встановлено, не узгоджуються з принципом законності.

Виходячи з критеріїв правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних постанов відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень, у не спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотримання законодавчо передбаченого строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття постанов не виконав повністю.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві №57205776 від 13 вересня 2018 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору в розмірі 132 380,98 грн.;

3. Скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві №49896288 від 12 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 110, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук