Справа № 522/16226/19
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/163/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Приморський районний суд м. Одеси під головуванням судді Науменко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 від імені та в інтересах громадянина Болгарії ОСОБА_2 до Інспектора другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус Олександра Валерійовича про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 від імені та в інтересах громадянина Болгарії ОСОБА_2 з позовом до Інспектора другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус Олександра Валерійовича про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якому просить скасувати постанову серії ДП 18 № 523933 від 12.09.2019 року про притягнення громадянина Болгарії ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус Олександра Валерійовича ,провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Болгарії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 12.09.2019 року інспектором другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус О.В. до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху по ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн. згідно постанови позивач 12.09.2019 року о 07 год. 04 хв. Керував транспортним засобом «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю руху 50 км/год. (+-20км/год), прилад вимірювання «ТruCam LTI 20/20» № 000763 або № 000165, чим порушив п.п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Винесену відповідачем постанову слід скасувати, так як, на думку позивача, він керував автомобілем з дотриманням правил дорожнього руху. При винесені постанови про накладання адміністративного стягнення відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства. В постанові не значена в повній мірі та правильно суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи. Викладені в постанові відомості суперечать нормам КУпАП. Постанова про накладання адміністративного стягнення зафіксована не в автоматичному режимі, вважає її незаконною, безпідставною, прийнятою суб`єктом владних повноважень без урахування об`єктивних обставин та з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому він не міг бути притягнутий до відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху відповідно до п.п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В. від 03 жовтня 2019 року зазначений позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Представник позивача у первинне судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав. На судове засідання позивач та його представник не з`явились, були сповіщені належним чином. До суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 від імені та в інтересах громадянина Болгарії ОСОБА_2 про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідачі в судове засідання з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

04.11.2019 року від представника відповідача УПП в Одеській області ДПП Дзарданової А.М. суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. До відзиву надані письмові докази та диск з відеозаписом.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання 03.02.2020 року всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні за наявними у справі письмовими доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Суд встановив, що 12.09.2019 року інспектором другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус О. В. було винесено постанову серії дп18 № 523933 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Із зазначеної постанови вбачається, що 12.09.2019 року о 07 годині 10 хвилин в м. Миколаїв позивач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Веселинівська, порушив встановлене обмеження швидкості руху 50 км/год., а саме рухався зі швидкістю 100 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України і застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Порушення зафіксовано на прилад «ТruCam LTI 20/20»..

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Статтею 14 Закону №3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.9 «б» ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в тому числі за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Доводи позивача на протиправність дій посадової особи відповідача під час складання постанови про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, спростовуються положеннями ст. 258 КУпАП, відповідно до якої розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, що вказує на дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №341/91/17, яка відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в тому числі відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

На виконання приписів КУпАП в оскаржуваній постанові є посилання на технічний засіб, яким здійснювалось вимірювання швидкості - «ТruCam LTI 20/20».

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст. 251 Кодексу.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З метою підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи фіксацію лазерним вимірювачем «ТruCam LTI 20/20» швидкості автомобіля під керуванням позивача.

Позивач в позовній заяви посилається на незаконність використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 та, відповідно, прийняття незаконної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав свідоцтво затвердженого типу засобів вимірювальної техніки від 06 лютого 2016 року №22-01/13779 про проходження перевірки, чинного до 06.12.2019 року.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року №1362 пристрій TruCAM виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки, враховуючи що, нормами Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 01.01.2016 року, повторне внесення до Реєстру приладів, яким до набуття чинності цього закону, видано сертифікат, не передбачено.

Даний прилад, що використовується працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшов повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року №193.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Отже, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 ТС000763 може засвідчувати порушення позивачем швидкісного режиму, а тому може бути належним доказом по справі.

Для підтвердження того, що транспортний засіб «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 , 12 вересня 2019 року здійснював рух в м. Миколаїв до матеріалів справи наданий компакт-диск із зображеннями файлу з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, на якому зокрема зафіксовані перевищення швидкості авто під керуванням позивача.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач перевищив дозволену швидкість, що є визначальним при застосуванні санкції передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП при порушенні позивачем максимально допустимої швидкості руху, як знаку 3.29 так і п. 12.4 ПДР України.

Посилання позивача на те, що йому не роз`яснено його права і обов`язки суд не приймає до уваги, адже позивач скористався своїм правом на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у судовому порядку у строки, встановлені ст. 286 КАС України.

Суд звертає увагу на положення на ДСТУ 4100:2014 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні вимоги. Умови застосування», сфера застосування якого поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на автомобільних дорогах та вулицях, а також правила застосування на всіх дорогах, що експлуатують або будують.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, чи звертався позивач самостійно, чи через свого представника з відповідною заявою чи позовом до відповідною органу, предметом діяльності якого є установка, заміна та забезпечення експлуатаційного стану знаків дорожнього руху та відповідні рішення уповноважених органів, що могли б підтверджувати доводи позивача.

Також суд зауважує, що дані спеціальні заходи у вигляді обмеження швидкості запровадженні для безпеки пішоходів та попередження й зменшення кількості дорожньо-транспортних пригод пов`язаних з наїздами на людей, що перетинають дорогу по пішохідному переходу, безпосередньо перед яким і було зафіксовано перевищення швидкості автомобілем позивача.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Отже, посилання позивача на те, що відповідач необґрунтовано наклав на позивача адміністративне стягнення є необґрунтованими, так як відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази порушень процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позивачем не доведено незаконність та необґрунтованість винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 523933 від 12.09.2019 року та незаконність дій щодо її складення.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 7-9, 11, 77, 160, 162, 163, 171-2, 205, 229, 242, 268-272, 286 КАС України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 від імені та в інтересах громадянина Болгарії ОСОБА_2 до Інспектора другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус Олександра Валерійовича про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Постанову серії ДП18 № 523933 від 12.09.2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором другого взводу першої роти другого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України Білоус Олександром Валерійовичем залишити без змін.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Науменко

03.02.20