Справа № 826/13268/18
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Григорович П.О., Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.

суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України про визнання протиправними дій, скасування постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року в частині,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд: «Визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України, що вводять відносно мене пряму дискримінацію та порушують мої законні права: на перерахунок пенсії з підстав, в обсягах (із застосуванням всіх видів грошового забезпечення) та строки встановлені Законом №2262-ХІІ; на виплату пенсії у розмірі 100% її обчисленої суми після перерахунку з 01 січня 2018 року.

Скасувати в наступних частинах постанову Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21 лютого 2018 року (ту і надалі - Постанова №103), а саме:

пункт 1 Постанови №103 - виключити частину змісту, а саме: «(крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років» та залишити в наступній редакції: Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) до 01 березня 2018 року за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2017 pік, №77, ст. 2374)»;

пункт 2 Постанови №103 - повністю;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 1 Змін щодо внесення змін до пункту 7 Постанови №393;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 1 пункту 2 Змін щодо внесення змін до вступної частини Порядку затвердженого Постановою №45;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до пунктів 1 і 2 Порядку затвердженого Постановою №45;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до абзацу першого пункту 3 Порядку затвердженого Постановою №45;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до пункту 5 Порядку затвердженого Постановою №45;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до Додатку 2 до Порядку затвердженого Постановою №45".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що окремі положення Постанови №103, якими внесені зміни до інших актів Кабінету Міністрів України, не відповідають нормам Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: звужують обсяг прав позивача на застосування належної бази обрахунку пенсії з урахуванням всіх видів грошового забезпечення без виключення, які враховувались під час призначення пенсії; значно зменшують розмір пенсії; вводять пряму дискримінацію по відношенню до позивача за професійною ознакою, як до пенсіонера податкової міліції, у порівнянні з пенсіонерами органів внутрішніх справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року закрито провадження в адміністративній справі №826/13268/18 в частині наступних позовних вимог: про скасування (визнання протиправними та нечинними) пунктів 1, 2 Постанови №103; про скасування (визнання протиправними та нечинними) пункту 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до пункту 5 Порядку затвердженого Постановою №45; про скасування (визнання протиправними та нечинними) пункту 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до Додатку 2 до Порядку затвердженого Постановою №45.

Отже, в межах даної справи оскаржуються положення Постанови №103, якими внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393":

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 1 Змін щодо внесення змін до пункту 7 Постанови №393, відповідно до якого» «доповнити пункт абзацом такого змісту: "Перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.»;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 1 пункту 25 Змін щодо внесення змін до вступної частини Порядку, затвердженого постановою №45, відповідно до якого: «у вступній частині постанови слова і цифри «частини третьої статей 43 і 63» замінити словами і цифрами «частини четвертої статті 63»»;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до пунктів 1 і 2 Порядку, затвердженого Постановою №45, відповідно до якого: «пункти 1 і 2 викласти в такій редакції: « 1. Пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. 2. Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи)»;

пункт 6 Постанови №103 в частині підпункту 2 пункту 2 Змін щодо внесення змін до абзацу першого пункту 3 Порядку, затвердженого Постановою №45, відповідно до якого: «у пункті 3: абзац перший викласти в такій редакції: « 3. На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року , у задоволенні названих позовних вимог відмовлено.

Відмова у задоволенні позовних вимог мотивована тим, що, по-перше, в даній справі позивач оскаржує пункти Постанови №103, які не передбачають зменшення розміру пенсії позивачу, не змінюють регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсії. По-друге, за своєю правовою природою, повноваження відповідача щодо винесення постанов та розпоряджень є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями). Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. У додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції проігнорував та не надав жодної оцінки тому факту, що відповідач в порушення закону не проводив антидискримінаційної експертизи положень Постанови №103. Інші доводи апеляційної скарги аналогічні, наведеним у позовній заяві та у додаткових поясненнях, поданих суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство соціальної політики України, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України відзиви на апеляційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до вимог статті 311 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади; до його повноважень належить, зокрема, вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечення проведення фінансової політики та політики у сфері соціального захисту; розроблення і здійснення загальнодержавних програм економічного, соціального розвитку України (частина перша статті 113, пункти 2, 3, 4 статті 116 Конституції України).

Як зазначав Конституційний Суд України (абзац другий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2016 року № 5-рп/2016), що метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову є, зокрема, розмежування повноважень між різними органами державної влади, що означає самостійне виконання кожним із них своїх функцій та здійснення повноважень відповідно до Конституції та законів України

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. До основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури.

Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначив, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У рішенні від 02 березня 1991 року №2-рп/99 Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є підполковником податкової міліції у відставці та з серпня 2013 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пенсію позивача перераховано відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХП та Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103.

З 01 січня 2018 року управлінням Пенсійного фонду здійснено перерахунок та виплату перерахованої пенсії позивача згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», відповідно до розміру грошового забезпечення за відповідною посадою згідно з довідкою від 30 березня 2018 року №, виданою Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області.

Згідно висновку Міністерства юстиції України від 22 лютого 2018 року, за результатами правової експертизи проекту оскаржуваної постанови №103, проект даного акту відповідає Конституції України та актам законодавства, що мають вищу юридичну силу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом попередньої інстанції також встановлено, що у названих рішеннях суди дійшли висновків, що пункти 1, 2 спірної Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку, затвердженого Постановою №45 щодо складових грошового забезпечення для перерахунку пенсій, звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, з огляду на те, що скасовують надбавки, доплати, підвищення і премії, які отримував військовий пенсіонер під час служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсій.

Кабінет Міністрів України, визначаючи новий порядок перерахунку раніше призначених пенсій, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, не враховував всі види грошового забезпечення військовослужбовців, вичерпний перелік яких встановлений Законом №2011-ХІІ, і які відображають умови, особливості військової служби кожної особи, яка має право на пенсію за Законом №2262-ХІІ. Відтак, оскаржувані під час розгляду справи №826/3858/18 пункти Постанови №103, всупереч вимогам статей 13, 43, частини четвертої статті 63 та частини третьої статті 11 Закону №2262-ХІІ, змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців, зокрема позивача.

Суди, також при прийнятті судових рішень, враховували, що в силу вимог частини третьої статті 11 Закону №2262-ХІІ, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Під час апеляційного перегляду даної справи колегією суддів також з`ясовано, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у справі 826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, визнано протиправним та скасовано пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно з частиною 2 статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Пенсію позивача перераховано відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року №103.

Втім, як зазначено судом першої інстанції, позивач в межах даної справи оскаржує положення Постанови № 103, якими внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Також, згідно зі змістом позовних вимог та вимог апеляційної скарги, позивач в їх обґрунтування посилається саме на ті підстави, що були предметом оцінки судом у справах №826/3858/18 та №826/12704/18, оскільки саме пункти 1-3 постанови №103 визначають по суті склад грошового забезпечення та порядок виплати пенсії як військовим пенсіонерам, так і пенсіонерам органів внутрішніх справ (до яких належить позивач).

Відповідно суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що порушення прав, на яке посилається позивач, щодо врахування всіх видів грошового забезпечення та відсоткового зменшення виплати пенсії, відновлено названими судовими рішеннями.

В той же час, положення пункту 6 Постанови №103 стосуються фактично забезпечення виконання її пунктів 1-3 та не передбачають зменшення розміру пенсії позивачу, не змінюють регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсії.

Зважаючи на вищевикладене, а також беручи до уваги відсутність у позовній заяві окремого обґрунтування протиправності саме пункту 6 постанови №103, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки права та інтереси позивача як пенсіонера органів внутрішніх справ захищені внаслідок прийняття судом рішень у справах №826/3858/18 та №826/12704/18.

Інших доводів чи обґрунтувань про вияви прямої дискримінації по відношенню до позивача за професійною ознакою, як до пенсіонера податкової міліції, у порівнянні з пенсіонерами органів внутрішніх справ матеріали, позивачем не наведено.

Колегією суддів в межах даного також не встановлено дискримінаційних дій, які б обмежували права та свободи позивача та створювали перешкоди для їх реалізації, та/або надання будь-яких необґрунтованих переваг іншим особам в «аналогічній ситуації» порівняно з тими, які надані позивачу.

Окрім того, з огляду на наведені вище приписи Конституції України та Закону України «Про Кабінет Міністрів України», колегія суддів вбачає наявність правових підстав погодитись з висновком суду першої інстанції, що за своєю правовою природою, повноваження відповідача щодо винесення постанов та розпоряджень є його виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), виходячи з того, що право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають виключно члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Відтак виключно Кабінетом Міністрів України і ніяким іншим органом або посадовою, службовою особою не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Конституції України належать до компетенції вищого органу у системі органів виконавчої влади, в тому числі і судами, які не відносяться до гілок законодавчої або виконавчої влади.

З урахуванням наведеного, спірні положення, якими внесені зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» прийняті Кабінетом Міністрів України в межах наданих повноважень.

При цьому, Постанова Кабінету Міністрів України №103 в оспорюваній частині не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсії, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Окрім того, згідно наявного у матеріалах справи висновку Міністерства юстиції України від 22 лютого 2018 року за результатами правової експертизи до проекту постанови Кабінету Міністрів України №103, розробленого Міністерством соціальної політики України, проект постанови відповідає Конституції України та актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, а також Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: Л.Т. Черпіцька

Судді: Я.Б. Глущенко

О.Є. Пилипенко