Справа № 640/303/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

05 лютого 2020 року м. Київ№ 640/303/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін клопотання представника відповідача в адміністративній справі

за позовомKALOUMA HOLDINGS LIMITED (Калума Холдінгз Лімітед)
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича
прозобов`язання вчинити дії
встановив:

KALOUMA HOLDINGS LIMITED (Калума Холдінгз Лімітед) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, у якому просило суд:

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича звернутися з клопотанням до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виправлення помилки в частині визначення розміру кредиторських вимог KALOUMA HOLDINGS LIMITED (Калума Холдінгз Лімітед; НЕ151266) в реєстрі акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Реєстрі кредиторських вимог АТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оформленого протоколом №005/16 від 11 січня 2016 року).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що на його думку, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх владних управлінських функцій, під якими останній розуміє дії (бездіяльність) Уповноваженої особи Фонду в частині виконання покладених на нього повноважень, як органу управління банку, щодо здійснення заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів (визначення суми заборгованості кожному кредитору неплатоспроможного банку та віднесення вимог та певної черги, складання реєстру акцептованих вимог банку) в рамках процедури ліквідації неплатоспроможного банку, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник відповідача подав заяву про закриття провадження у справі, яку обґрунтував тим, що позивач оскаржує дії уповноваженої особи Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим. При цьому, виходячи із суті позовних вимог, відповідачем у цій справі фактично є ПАТ «Дельта Банк» (в особі уповноваженої особи Фонду), а не сама уповноважена особа Фонду, як помилково вказано в позовній заяві.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, Уповноваженою особою Фонду було невірно визначено та включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги Компанії Калума Холдінгз Лімітед до АТ «Дельта Банк», які виникли на підставі Договору № 1 про залучення коштів субординованого боргу від 21 березня 2013 року, на всю суму заборгованості за вказаним правочином у розмірі 98 776 611,46 доларів США.

Обґрунтовуючи вказані доводи Позивач зазначив, що останній втратив майнові права на переважну більшість вказаної вище суми залучених ним на умовах субординованого боргу коштів, а саме у розмірі 87 294 251,67 доларів США, у зв`язку з укладеним між ним та АТ «Дельта Банк» Договором про відступлення права вимоги від 21 березня 2013 року, внаслідок виконання якого й відбулось часткове припинення зобов`язань Банку перед Компанією Калума Холдінгз Лімітед на зазначену суму.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що на розгляд адміністративного суду передано позов, предметом розгляду якого є правовідносини зі складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та організації заходів з їх задоволенім, що здійснюються у відповідності з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та які ґрунтуються на підставі цивільно-правових угод: Договору № 1 про залучення коштів субординованого боргу від 21 березня 2013 року та Договору про відступлення права вимоги від 21 березня 2013 року, укладених між двома суб`єктами господарювання - Компанією Калума Холдінгз Лімітед та АТ «Дельта Банк»

В той же час, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб було прийнято Рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора Банку», згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк».

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №619 від 20 лютого 2017 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки до 04 жовтня 2019 року, а також повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

У подальшому, на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 квітня 2019 року № 772 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., визначені вказаним Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному цим Законом.

Отже, на момент даного спору та відкриття провадження у справі, АТ «Дельта Банк» перебуває у процедурі ліквідації у зв`язку із визнанням його неплатоспроможним, тобто, спір між сторонами виник із правовідносин щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, які врегульовані спеціальним законом, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-УІ (далі - Закон № 4452-УІ).

Законом № 4452-УІ установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 4452- VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 цього Закону).

Правовий статус уповноваженої особи Фонду передбачено у декількох статтях Закону № 4452-УІ. Відповідно до частини першої статті 35 Закону № 4452-УІ Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду. Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у пункті 4 частини першої статті 48 Закону № 4452- VI.

Тобто основні функції Фонду можуть мати як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містити владної складової, і бути спрямованими на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування вказаних норм матеріального права в ідентичних спірних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у згаданих вище постановах від 05 лютого 2019 року та від 18 квітня 2018 року.

За змістом частин першої, третьої статті 34 Закону № 4452-УІ Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина п`ята статті 34 Закону №4452- VI).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку (частини перша, друга статті 36 Закону №4452- VI).

За змістом статті 37 Закону №4452-УІ Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, яка діє від імені Фонду в межах повноваження Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно- правових актів Фонду, тощо.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №4452- VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом відшкодування суми за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Частиною першою статті 46 Закону № 4452-УІ передбачено, що з дня початку процедури ліквідації припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припишеться. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у згаданих вище постановах від 05 лютого 2019 року та від 18 квітня 2018 року, системний аналіз наведених нормативних приписів свідчить, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд (або його уповноважена особа) набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду (його уповноваженої особи), визначений Законом №4452-VI, дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути суб`єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року звертає увагу на те, що визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Тому, суд погоджується з висновками представника відповідача, викладеними в заяві про закриття провадження у справі, а саме що оскільки позивач оскаржує дії уповноваженої особи Фонду не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, такий спір не є публічно-правовим.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року за результатами розгляду адміністративної справи № 826/7532/16 з ідентичних спірних правовідносинах, але за позовом фізичної особи - кредитора, зазначивши, що за аналогічних обставин спір про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнати позивача кредитором і включити його вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів стосується майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується, відтак не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства

На підставі положень частини п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, такий спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що хоча формально предметом спору є дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, проте фактично позов заявлено з метою захисту цивільного (господарського) права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частин першої, другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на зміст та юридичну природу обставин, зазначених у позовній заяві, суд приходить до висновку про те, що цю адміністративну справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим, наявні достатні правові підстави для закриття провадження у даній справі.

Спір слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва,

у х в а л и в:

1. Заяву представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №640/303/20 за позовом KALOUMA HOLDINGS LIMITED (Калума Холдінгз Лімітед) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко