Справа № 460/4436/19
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2020 року м. Рівне №460/4436/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Лютко М.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Шпатусько Р.В.,

відповідача: представник Воробйова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 13.12.2019 № щодо зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити в установленому законодавством порядку штраф у розмірі 17000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та протиправним, оскільки правомірність здійснення ФОП ОСОБА_1 продажу алкогольних напоїв 21.09.2019 підтверджується ліцензією на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за реєстраційним номером 1800398 та терміном дії з 21.09.2018 до 21.09.2019. Поряд з цим, вказано про те, що відповідачем порушено право позивача брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки та застосування фінансових санкцій. За таких обставин, позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 27.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 03.02.2020 на 09:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву від 17.01.2020, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що фактичною перевіркою ФОП ОСОБА_1 в кафе "Рибоlove" було встановлено факт реалізації позивачем 21.09.2019 алкогольних напоїв без наявності ліцензії. Вказував на те, що ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №1800398 з терміном дії з 21.09.2018 до 21.09.2019 була дійсна протягом одного року, тобто термін її дії закінчився 20.09.2019. Також зазначав, що застосовуючи принцип аналогії закону, обчислення спірного періоду слід здійснювати за правилами Цивільного кодексу України, який передбачає, що строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку. А відтак, суб`єкт господарювання має право здійснювати торгівлю ліцензійними товарами до дати, зазначеної в ліцензії, при цьому останнім днем торгівлі буде дата, що передує даті, зазначеній в такій ліценції. З огляду на викладене, вважав оскаржуване рішення правомірним та просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.22-23).

У судовому засіданні, призначеному на 03.02.2020, позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні, призначеному на 03.02.2020, представник відповідача проти позову заперечувала, з мотивів, викладених у відзиві. Просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.11.2019 Головним управлінням ДПС у Рівненській області, на підставі наказу "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " від 19.11.2019 № 659 та направлень на перевірку від 19.11.2019 №110 та №111 (а.с.7, 26-28), проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів позивачем в кафе "Рибоlove", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України та ст.16 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

За результатами фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами, відповідачем складено акт (довідку) від 22.11.2019 з реєстраційним №184/17-00-32-01/ (а.с.8-9; 24-26; далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме: згідно бази даних АІС "Податковий блок" - "Аналітична система" - "Чеки" - фіскальний чек №81 від 21.09.2019: реалізовано одну пляшку пива "Жигулівське" 0,5 л. по ціні 25,00 грн. На момент реалізації ліцензія відсутня.

У розрахунку штрафних (фінансових) санкцій по акту фактичної перевірки від 22.11.2019 ФОП ОСОБА_1 (магазин "Рибоlove") вказано, що роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями передбачає санкцію у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз.6 ч.2 ст.17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (із змінами та доповненнями): 25,00 грн. х 200% = 50,00 грн., але не менше 17000,00 грн. (а.с.29).

На підставі Акта перевірки відповідачем 13.12.2019 прийнято рішення № про застосування до фінансових санкцій у вигляді штрафу відповідно до абз.6 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95 в розмірі 17000,00 грн. (а.с.10, 31).

Не погоджуючись із вказаним рішенням податкового органу, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із положеннями ч.13, 20 ст.15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Частиною 2 статті 17 вказаного Закону передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, позивачу видано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями за реєстраційним номером 1800398 із строком дії з 21.09.2018 по 21.09.2019. Відмітками про поточні сплати за ліцензію підтверджується сплата за період з 21.09.2018 по 21.12.2018; з 21.12.2018 по 21.03.2019; з 21.03.2019 по 21.06.2019; з 21.06.2019 по 21.09.2019 (а.с.11-12).

З аналізу положень Закону №481/95-ВР слідує, що вказаним законодавчим актом визначено річний термін дії ліцензій та не встановлено правило щодо початку та закінчення перебігу строку дії ліцензії та порядку його обчислення.

Частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1, 2 ст.251 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 254 ЦК України визначено, що строк, визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (ч.1 ст. 255 ЦК України).

Отже, термін дії належної позивачу ліцензії був обмежений повноваженим органом з настанням календарного дня, - 21.09.2019, шляхом зазначення в ній прийменника "до", який в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Згідно із ч.1 ст.3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 (далі - Конвенція) строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом ст.2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Згідно з ч.2 ст.4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №803/350/17.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензії її кінцевої дати дії "до 21.09.2019" та положень Конвенції, а також висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, суд дійшов висновку про недопущення позивачем порушень вимог Закону №481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю) в останній день чинності ліцензії 21.09.2019.

За таких обставин, суд вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових стягнень за здійснення нею 21.09.2019 роздрібної торгівлі алкогольними напоями, та а тому винесене ним рішення про застосування фінансових санкцій від 13.12.2019 № є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

У пункті 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Тому, враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок доказування, належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на те, що до закінчення судових дебатів представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, питання розподілу судових витрат вирішуватиметься судом у відповідності до вимог ст.143 КАС України відповідною ухвалою суду.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33000, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 13.12.2019 № щодо зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити в установленому законодавством порядку штраф у розмірі 17000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 лютого 2020 року.

Суддя Борискін С.А.