Справа № 480/3310/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 р.Справа № 480/3310/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі № 480/3310/19

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними дії щодо відмови провести нарахування та виплату судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 за роботу у вихідні дні у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань 13.04.2019 р., 21.04.2019 р. та 29.06.2019 р. компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі та зобов`язати провести нарахування та виплату вказаної компенсації.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 29.03.2004 р.. За рішенням зборів суддів Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.12.2018 р. з 1 січня 2019 року позивач також є слідчим суддею. Наказами голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2019 № 50-б, від 18.04.2019 № 54-б, від 27.06.2019 № 90-б, які були погоджені з головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, позивачу у зв`язку з виробничою необхідністю 13.04.2019 (субота), 21.04.2019 (неділя), 29.06.2019 (субота) були встановлені робочі дні. У своїх заявах позивач також надавала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі. Вказані накази були направлені Конотопським міськрайонним судом Сумської області до ТУ ДСА України в Сумській області, проте накази відповідач не прийняв до виконання, мотивуючи відсутністю законних підстав для виплати компенсації за роботу у вихідний день у подвійному грошовому розмірі. Позивач вважає, що заробітна плата щодо роботи у вихідні дні має бути визначена та виплачена у розмірах, передбачених ст.ст. 72 та 107 КЗпП України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі № 480/3310/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працює суддею Конотопського міськрайонного суду Сумської області з 29.03.2004 р. (а.с. 9).

Рішенням зборів суддів Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.12.2018 р. ОСОБА_1 з 1 січня 2019 року є слідчим суддею (а.с. 10).

Наказом голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2019 р. № 50-6, який був погоджений з Головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_1 за її згодою у зв`язку з виробничою необхідністю 13.04.2019 р. (субота) був встановлений робочий день. Параграфом 2 вказаного наказу було визначено, що за роботу у вихідний день ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі (а.с.23). У своїй заяві від 13.04.2019 р. ОСОБА_1 надала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі (а.с. 22).

Також наказом голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2019 р. № 54-б, який був погоджений з Головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_1 за її згодою, у зв`язку з виробничою необхідністю, 21.04.2019 р. (неділя) був встановлений робочий день. Параграфом 3 вказаного наказу було визначено, що за роботу у вихідний день ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі (а.с. 27). У своїй заяві від 21.04.2019 р. ОСОБА_1 надала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі (а.с. 26).

Наказом голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.06.2019 р. № 90-б, який був погоджений з Головою Конотопського міськрайонного суду Сумської області, судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_1 за її згодою, у зв`язку з виробничою необхідністю, 29.06.2019 р. (субота) був встановлений робочий день. Параграфом 2 вказаного наказу було визначено, що за роботу у вихідний день ОСОБА_1 необхідно виплатити компенсацію у грошовій формі в подвійному розмірі (а.с. 30). У своїй заяві від 27.06.2019 р. ОСОБА_1 надала згоду на роботу у вихідний день у зв`язку з виробничою необхідністю для оперативного вирішення невідкладних виробничих питань за умови виплати компенсації у грошовій формі в подвійному розмірі (а.с.29).

Вказані накази, а також табелі обліку робочого часу, були направлені Конотопським міськрайонним судом Сумської області до ТУ ДСА України в Сумській області. Проте виплата компенсації за вищевказаними наказами за роботу у вихідні дні в подвійному розмірі відповідачем проведена не була.

Листами від 04.07.2019 р. №04-933/19, від 02.08.2019 р. № 04-1062/19, ТУ ДСА в Сумській області повернуло без виконання накази від 13.04.2019 р. № 50-б, від 18.04.2019 р. № 54-б, від 27.06.2019 р. № 90-б, з тих підстав, що згідно листа ДСА України від 21.09.2018 р. № 10-18049/18, як головного розпорядника бюджетних коштів, оплата слідчим суддям за роботу в вихідні та святкові дні не проводиться, оскільки норми ст. 72, 107 КЗпП України не розповсюджуються на суддів (а.с. 36-37).

Вважаючи відмову ТУ ДСА в Сумській області протиправною, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, правомірно відмовив у прийняті до виконання наказів голови комісії з реорганізації (злиття) Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2019 р. № 50-б, від 18.04.2019 р. № 54-б, від 27.06.2019 р. № 90-б.

В доводах апеляційної скарги позивач послалася на те, що згідно з положеннями ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього кодексу. З наведеного витікає, що компенсація за роботу у вихідний чи святковий день визначається за згодою сторін та може полягати у: наданні іншого дня відпочинку; у грошовій формі в подвійному розмірі. Вказує, щ з цього витікає, що право вибору компенсації за роботу у вихідний та святковий день (оплата у подвійному розмірі чи інший день відпочинку) визначається за згодою сторін та думка (бажання) працівника має вирішальне значення. На підставі цього вказала, що суд помилково дійшов висновку, що норми КЗпП України у спірній ситуації не підлягають застосуванню, тим самим позбавивши мене права на будь-яку компенсацію за роботу у вихідні дні, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ не передбачене і право судді на отримання іншого дня відпочинку за роботу у вихідні та святкові дні. Вказане право судді не передбачене і іншими нормативно-правовими актами, воно с врегульованим лише ст. 72 КЗпП.

Також апелянт зазначила, що накази від 13.04.2019 р. № 50-6, від 18.04.2019 р. № 54-6, від 27.06.2019 р. № 90-6 були видані уповноваженою особою Конотопського міськрайонного суду Сумської області в межах наданих їй повноважень. Ці накази відповідачем у встановленому законом порядку не були визнані протиправними та скасовані, а тому були обов`язковими для виконання ТУ ДСА України в Сумській області. У разі, якщо ТУ ДСА України в Сумській області вважало протиправними ці накази, воно мало не повертати вказані накази без виконання, а звернутися до суду для визнання їх протиправними та скасування (в частині, яка стосувалася судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів.

Для вирішення питань внутрішньої діяльності судів діє суддівське самоврядування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 розділу ХІ «Забезпечення суддів» Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»: суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Положеннями ст. 72 КЗпП України визначено, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 р. у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені ним у постанові від 15.01.2019 р. у справі № 826/8358/17 (адміністративне провадження № К/9901/63994/18), суд зазначив, що відмінність правового регулювання відповідних правовідносин, у тому числі в частині наявності або відсутності певних прав та обов`язків за спеціальним законодавством, не вказує на неврегульованість цих правовідносин.

Суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (крім суддів Конституційного Суду України) і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 133 вказаного Закону не надає суддям право на суддівську винагороду за роботу у святкові, неробочі й вихідні дні, а тому така робота може бути компенсована наданням іншого дня відпочинку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Що стосується посилання апелянта на рішення Ради Суддів України від 02.07.2018 р. № 40, колегія суддів вважає цей довід безпідставним, оскільки спірні правовідносини щодо оплати праці слідчого судді у святкові, неробочі й вихідні дні виникли під час дії Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», а вказане рішення РСУ обґрунтовано приписами вже нового Закону України від 02.06.2016 р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, рішення Ради суддів України не регулюють питання виплати суддівської винагороди.

Що стосується посилання апелянта на те, що в Україні не діє прецедентне право, а тому спір не обхідно вирішувати на підставі вимог Конституції України та законів України та інших нормативно-правових актів, суд зазначає, що спірні правовідносини судом вирішені саме на підставі чинного законодавства, а висновки Верховного Суду враховувалися як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції та підстави вимог процесуального закону та Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Щодо посилання апелянта на відмінність обставин справи, за яких Верховним Судом зроблений висновок у справі № 826/8358/17, колегія суддів зазначає, що такі відмінності дійсно мають місце, оскільки у справі № 826/8358/17 районний суд не звертався до ТУ ДСА з листами щодо нарахування та виплати судді цього грошової компенсації за роботу в надурочний час, у зв`язку з чим позивачу не було нараховано та виплачено заробітну плату за роботу у вихідні та святкові дні. В той же час, вимоги процесуального закону зобов`язують суд враховувати висновки Верховного Суду при застосуванні однакових норм права та оскільки у справі № 826/8358/17 Верховним Судом зроблений висновок щодо застосування норм права, які регулюють оплату праці судді у вихідні чи святкові дні, що також є предметом спору у цій справі, вказаний вище висновок Верховного Суду підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції під час вирішення правовідносин у справі № 480/3310/19.

Що стосується посилання апелянта на те, що накази відповідачем у встановленому законом порядку не були визнані протиправними та скасовані, а тому були обов`язковими для виконання ТУ ДСА України в Сумській області, колегія суддів зазначає, що вказані накази не є предметом розгляду у цій справі, а тому суд не вправі надавати їм правову оцінку. Крім того, колегія суддів зазначає, що вказані накази не були реалізовані відповідачем не у зв`язку з тим, що відповідач вважав їх неправомірними, а у зв`язку з тим, на цей час відсутні правові підстави для оплати праці суддів у подвійному розмірі у вихідний чи святковий день, на підставі чого ці накази повернуті без виконання.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі № 480/3310/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі № 480/3310/19 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року по справі № 480/3310/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 03.02.2020 року