Справа № 826/954/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Київ № 826/954/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до т.о.Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (02217, м.Київ, вулиця Закревського, 41) Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 23 вересня 2016 року Державної податково інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що нараховані банком у 2015 році відповідно до договору про внесення змін до №1 до договору кредиту №028/25-207 від 06 червня 2017 року анульовані суми за його рішенням згідно листа Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 16 вересня 2015 року №10.1-186/96-12-15433 про погашення 15 вересня 2007 року заборгованості за кредитом №028/25-207 від 06 червня 2007 року, не є реальним доходом платника податків, одержаним як додаткове благо у розумінні підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та, як наслідок, прощена сума частина боргових зобов`язань не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб. На думку позивача, у нього відсутній обов`язок подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

У додаткових письмових поясненнях до адміністративного позову позивач стверджував, що при проведенні позапланової невиїзної перевірки відповідачем не перевірено та не встановлено наявність самостійного рішення банку ПАТ «Укрсоцбанк» про анулювання (прощення) заборгованості за кредитом та не з`ясовано структуру такої заборгованості, яка виключає нараховані проценти та комісії.

Крім того, на переконання позивача, при проведенні позапланової невиїзної перевірки контролюючим органом допущено порушення норм Податкового кодексу України, внаслідок чого результати такої перевірки є незаконними в цілому.

Позивач стверджував, що прощена сума боргу 1 164 716,70 грн не є реальним доходом платника податків, одержаним як додаткове благо у розумінні підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, адже ОСОБА_1 не отримав приріст показників фінансового та/або майнового стану, що є основною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в т.ч. у вигляді додаткового блага. При цьому, позивач не зберіг жодних активів, оскільки зобов`язаний витрачати значно більше коштів на погашення заборгованості у зв`язку з девальвацією гривні.

У запереченнях на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що у зв`язку з набранням чинності з 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII внесено змін до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

В подальшому, в порядку, встановленому Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №30 від 26 листопада 2010 року у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді, в провадженні якого перебувала справа, розподілено між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року справу №826/954/17 прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 30 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України та наказу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у міста Києві №519 від 26 серпня 2016 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки проведена позапланова документальна невиїзна перевірка з питань отримання коштів у вигляді (прощення) заборгованості (як додаткове благо) від ПАТ «Укрсоцбанк» у 2015 році та сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 31 серпня 2016 року №8142/26-52-13-06/.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення платником податків -фізичною особою ОСОБА_1 :

- підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14, підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України. При цьому, занижено обсяги оподатковуваного доходу за перевіряємий період на загальну суму 1 164 716,70 грн. та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 232 334,31 грн.;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 57.1 статті 57, підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177, пункту 177.11 статті 177, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військового збору з оподатковуваного доходу в сумі 17 470,75 грн.

Вказані висновки акта перевірки, зокрема, ґрунтуються на тому, що Державна податкова інспекція у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві направлено запити №5831/10/26-52-13-02-45 від 01 серпня 2016 року та за №4361/10/26-52-13-02 від 03 червня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» щодо анулювання суми боргу платнику податку кредитором за самостійним рішенням. Відповідно до листа за №11.1-186/79-1009 від 12 серпня 2016 року, отриманого від ПАТ «Укрсоцбанк» громадянину ОСОБА_1 було нараховано дохід, що підлягає оподаткуванню у вигляді анульованої основної кредитної заборгованості на загальну суму 1 164 716,70 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки та відображених у ньому висновків податковим органом прийнято 23 вересня 2016 року податкове повідомлення-рішення №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 290 587, 92 грн., в т.ч. 232 334,34 грн. за податковими зобов`язаннями та 58 253,58 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

За приписами пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

За приписами пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Кредитор має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року , а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір кредиту №028/25-207, згідно умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 142 500,00 доларів США 00 центів зі сплатою 11,95 процентів річних з відповідним графіком погашення суми основної заборгованості.

15 вересня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 підписано договір про внесення змін №1 до договору кредиту №028/25-207 від 06 червня 2007 року, відповідно до пункту 2 якого: станом на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість за договором кредиту складає: заборгованість за кредитом в сумі 102 870,20 доларів США 20 центів; заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам за користування кредитом в сумі 3 242,55 доларів США.

Також, сторони домовилися, що погашення заборгованості за договором кредиту в сумі 53 057,00 доларів США здійснюється не пізніше 15 вересня 2015 року.

Сторони домовились, що в разі якщо позичальник належним чином виконає умови, які викладені у пункті 3.1 цього договору про внесення змін, то позичальник набуває право на анулювання (прощення) залишку заборгованості за договором кредиту. У день виконання умов, які викладені у пункті 3.1 цього договору про внесення змін позичальник надає кредитору підписану «заяву на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням», форма якої зазначена у додатку №1 до цього договору про внесення змін не пізніше 16 години 30 хвилин поточного робочого дня кредитора, в який позичальник внесе суму, зазначену в пункті 3.1 цього договору про внесення змін. При цьому, сума залишку заборгованості за договором кредиту, що підлягає анулюванню (прощенню), дата такого анулювання (прощення), а також відповідні положення стосовно повідомлення позичальника про таке анулювання (прощення) та його обов`язок самостійно сплатити податок з таких доходів і відобразити їх у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України зазначаються в заяві.

У пункті 3.2 договору про внесення змін №1 від 15 вересня 2015 року до договору кредиту №028/25-207 від 06 червня 2007 року вказано, що якщо позичальник надасть заяву після строку, вказаного в пункті 3.2 цього договору про внесення змін, або внесе платіж в сумі, меншій ніж та, що зазначена у пункті 3.1 цього договору про внесення змін, то такі кошти будуть направлені на погашення заборгованості в черговості, передбаченій договором кредиту або цим договором про внесення змін (якщо черговість погашення заборгованості, передбачена договором кредиту відрізняється від черговості, зазначеної в цьому договорі про внесення змін), без права на анулювання (прощення) залишку заборгованості за договором кредиту.

Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 вересня 2015 року №_10.1-186/96-15433 повідомлено позивачу, що заборгованість за договором кредиту №028/25-207 від 06 червня 2007 року зі строком користування по 05 червня 2032 року повністю погашена 15 вересня 2007 року.

Довідкою від 19 жовтня 2016 року №10.1-186/96-18818 підтверджується, що 15 вересня 2015 року позивачем внесено 53 057,00 доларів США., в т.ч. 49 814,45 доларів США сплачений борг за кредитом та 3 242,55 доларів США - сплачені відсотки за кредитом, тобто ОСОБА_1 виконано вимоги пункту 3.1 договору про внесення змін №1 до договору кредиту №028/25-207 від 06 червня 2007 року, а відтак позивач як позичальник набув право на анулювання (прощення) залишку заборгованості за договором кредиту.

Позивач зазначив у додаткових поясненнях, що банк вручив йому незаповнений примірник заяви на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулювання, однак суд такі доводи відхиляє, адже пунктом 3.1 договору про внесення змін передбачено, що у день виконання умов, які викладені у пункті 3.1 цього договору про внесення змін позичальник надає кредитору підписану «заяву на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням», форма якої зазначена у додатку №1 до цього договору про внесення змін не пізніше 16 години 30 хвилин поточного робочого дня кредитора, в який позичальник внесе суму, зазначену в пункті 3.1 цього договору про внесення змін. Тобто саме на позичальника покладено обов`язок подання підписаної заяви, в яку вносить суму, зазначену в пункті 3.1 цього договору про внесення змін.

Суд також зазначає, що пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Оскільки матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов іпотечного договору від №028/25-207 від 06 червня 2007 року щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Суд враховує, що факт отримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 доходу підтверджено ПАТ «Укрсоцбанк» листами від 12 серпня 2016 року №11.1-186/79-1009 та від 23 червня 2016 року №11.1-186/79-774 та заявою на сплату заборгованості згідно умов опції 50-50 з частковим анулюванням.

Так, згідно з додатком №1 до договору про внесення змін №1 від 15 вересня 2015 року до договору кредиту №028/25-27 від 06 червня 2007 року анульовано (прощено) основної суми боргу (кредиту) 53 055,75 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату анулювання (прощення) заборгованості.

Тобто, позивачем з отриманого доходу як додаткове благо за 2015 рік у розмірі 1 164 716,70 грн. не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб на суму 232 334,34 грн.

Крім того, кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1 ДФ за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу « 126», тобто ПАТ «Укрсоцбанк» виконано власні зобов`язання як кредитора та надано до органів Державної податково інспекції інформацію у порядку та строки, передбачені нормами законодавства.

Таким чином, сума прощеної позивачу основної заборгованості за кредитом у розмірі у розмірі 1 164 716,70 грн. є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню, зокрема, податком на доходи фізичних осіб.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 821/707/17 (адміністративне провадження № К/9901/40853/18).

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 23 вересня 2016 року № та відсутність підстав для його скасування в судовому порядку.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення виконав.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук