Справа № 826/1308/17
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Київ № 826/1308/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС"
до Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю:

представника позивача - Кривошей Марини Борисівни (довіреність від 15.06.2017 б/н),

представника позивача - Безпалової Тетяни Олександрівни (довіреність від 15.06.2017 б/н),

представника позивача - Жигареової Маріанни Володимирівни (довіреність від 15.06.2017 б/н),

представника відповідача - Білик Анастасії Андріївни (дов. від 08.04.2016 №666/26-15-10-15),

представника відповідача - Шпіня Віталія Ігоровича (дов. від 14.02.2017 №205/26-15-10-03-17 )

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дійсно мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ентер Шоп", ТОВ "Ярмак Трейд" які мали реальний характер та за якими було отримано послуги, використані ним у власній господарській діяльності, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмовий відзив в якому зазначив про те, що позивачем до перевірки не було надано на підтвердження отримання послуг від ТОВ "Сан Уан Єйдженсі" наступні документи: заявки щодо надання послуг від ТОВ «Сан Уан Ейдженсі», документи щодо виду та змісту операцій і робіт, їх об`єму і термінів надання підписані сторонами, перелік осіб, що виконували зазначені послуги, документи з відображенням в них дій які були здійснені посадовими особами позивача для доступу третіх осіб до товару для можливості виконання цими особами робіт, а саме узгодження з ТОВ «ФМ- Стандарт» що згідно договору технічного обслуговування та експлуатації від 01.01.2009, як представник власника складських приміщень здійснював охорону прилеглої території та контроль доступу при вході на територію с. Стоянка Житомирське шосе 21 км, документи щодо дій які були здійснені посадовими особами позивача для доступу третіх осіб до товару для можливості виконання цими особами робіт, а саме узгодження з ТОВ «СНВК Юпітер» власника складських приміщень що здійснював охорону території та контроль доступу при вході на територію с. Софіївська Борщаговка, вул. Леніна 114, документи узгодження для доступу третіх осіб до товару для можливості виконання цими особами робіт з охоронними підприємствами що безпосередньо здійснювали охорону складських приміщень в яких повинні були здійснюватись послуги а саме: ТОВ «СБ Атар» та ТОВ «СБ Щит», а саме журнали обліку відвідувань (пропуску) робітників години прибуття/вибуття робітників зі складу, що в свою чергу підтверджувало нарахування вартості наданні послуг а саме людино - годин. Також відповідач посилався на те, що позивач мав фінансово - господарські правовідносини з контрагентами - постачальниками, яких внесено до Автоматизованої інформаційної системи "Суб`єкти фіктивного підприємництва".

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 31.10.2016 по 25.11.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016.

За результатами перевірки складено акт від 16.12.2016 № 406/26-15-14-01-02/31280577, яким, зокрема, встановлено порушення пункт 44.1 статті 44, пункту 134.1 статті 134, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, статті 134, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», пункту 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 659478,00 грн., порушення підпункту 14.1.36, пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3, 198.4, 198.6, 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201.10 Податкового кодексу України, а також Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 в результаті чого у перевіряємому періоді занижено податок на додану вартість за 2015 рік на загальну суму сумі 520 624 грн.

10.01.2017 на підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 659 592,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 114,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 650 680,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями на 130156,00 грн.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи зобов`язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, об`єктом оподаткування можуть бути операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об`єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондується з нормами податкового кодексу України.

Підпунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Щодо правовідносин між позивачем та ТОВ "Ентер Шоп" суд зазначає наступне.

Позивач в доповненні до адміністративного позову зазначає про те, що у 2015 році у зв`язку з відкриттям кримінального провадження у нього було вилучено бухгалтерські документи стосовно взаємовідносин з ТОВ "Ентер Шоп", водночас при цьому доказів на підтвердження факту здійснення вилучення відповідних документів позивачем суду надано не було.

Наданий позивачем суду Витяг з інвентаризаційного опису основних засобів не приймається судом до уваги з огляду на те, що в ньому наведено перелік основних засобів, водночас відсутні відомості щодо їх постачальників.

Необґрунтованість посилань позивача на картку рахунку 631, як на підтвердження існування фінансово - господарських правовідносин між ним та ТОВ "Ентер Шоп" зумовлюється тим, що дані бухгалтерського обліку мають формуватись на підставі первинних документів, водночас за їх відсутності вони не можуть належним чином засвідчувати факт здійснення операцій відображених в них.

З урахуванням наведеного у суду відсутні підстави для висновку про наявність у позивача права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування за по взаємовідносинам з ТОВ "Ентер Шоп".

Щодо правовідносин між позивачем та контрагентами ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд" суд зазначає натупне.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем та ТОВ "Сан Уан Єйдженсі" було укладено договори оплачуваного надання послуг від 01.12.2012 №01/12/2012, договір про виконання робіт від 28.02.2014 № 28/01/2014/Е.

На підтвердження факту виконання ТОВ "Сан Уан Єйдженсі" робіт за вказаним договором позивачем надано суду копії додатків та додаткових угод до договорів, наказів "Про встановлення доступу на склад Софія", яким наказано встановити час доступу на склад Софія за індивідуальним графіком на вказаний період щодо зазначеного складу осіб та провести вступний та первинний інструктаж з охорони праці та пожежної безпеки, графіків відвідання складу Софія, індивідуальних протоколів навчання, атестаційних листів, актів надання послуг та додатків до них, листа ТОВ "Сан Уан Єйдженсі" від 26.12.2016 № 113, сторінки Журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці складу "Стоянка" складський комплекс, електронних листів.

На підтвердження факту отримання товару від ТОВ ТОВ "Грейт Старт" та ТОВ "Компанія Сорбіт" позивачем надано суду копії видаткових накладних.

У періоді щодо якого проводилась перевірка позивач мав фінансово - господарські правовідносини з ТОВ "Ярмак Трейд" за договором про перевезення вантажу від 29.03.13 №27/13-ТР.

На підтвердження факту отримання послуг за вказаним договором позивачем надано суду копії актів виконаних робіт та товарно - транспортних накладних.

У вересні та серпні 2013 року позивачем було отримано від ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс" послуги з програмно - сервісного обслуговування за договором постави та сервісного обслуговування від 01.11.2010 № 45112010, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг).

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд" не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наданих ним на підтвердження реальності господарських операцій між ним та вказаним коннтрагентами.

Посилання відповідача, як на відсутність фактичного здійснення фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "Сан Уан Єйдженсі" на факт ненадання до перевірки заявок на надання послуг, переліку осіб, які надавали послуги та документів щодо щодо виду та змісту операцій і робіт, їх об`єму і термінів надання підписані сторонами не приймаються судом до ваги з огляду на наступне.

Пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Документів на підтвердження факту відмови позивача надати контролюючому органу певні документи, зокрема, акту відповідачем суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до умов договорів оплачуваного надання послуг від 01.12.2012 №01/12/2012, договір про виконання робіт від 28.02.2014 № 28/01/2014/Е заявки (завданння) на надання послуг оформлюються у вигляді додатків до вказаних договорів, а не окремими документами, які були надані позивачем суду.

Перелік осіб, яким здійснювалось надання послуг та дані щодо їх обсягу та змісту визначені в наказах "Про встановлення доступу на склад Софія", графіках відвідання складу Софія, додатках до договорів оплачуваного надання послуг від 01.12.2012 №01/12/2012, договір про виконання робіт від 28.02.2014 № 28/01/2014/Е та додатках до актів надання послуг, копії яких надані позивачем суду.

Посилання відповідача на факт ненадання позивачем документів з відображенням в них дій які були здійснені посадовими особами позивача для доступу третіх осіб до товару для можливості виконання цими особами робіт, а саме узгодження з ТОВ «ФМ- Стандарт» що згідно договору технічного обслуговування та експлуатації від 01.01.2009, як представник власника складських приміщень, який здійснював охорону прилеглої території та контроль доступу при вході на територію с. Стоянка Житомирське шосе 21 км, документів щодо дій які були здійснені посадовими особами позивача для доступу третіх осіб до товару для можливості виконання цими особами робіт, а саме узгодження з ТОВ «СНВК Юпітер» власника складських приміщень що здійснював охорону території та контроль доступу при вході на територію с. Софіївська Борщаговка, вул. Леніна 114, документів узгодження для доступу третіх осіб до товару для можливості виконання цими особами робіт з охоронними підприємствами що безпосередньо здійснювали охорону складських приміщень в яких повинні були здійснюватись послуги а саме: ТОВ «СБ Атар» та ТОВ «СБ Щит», а саме журналів обліку відвідувань (пропуску) робітників години прибуття/вибуття робітників зі складу, є необгрунтованими з огляду на те, що вказані документи стосуються фінансово - господарськимх правовідносин позивача з ТОВ «ФМ- Стандарт», ТОВ «СНВК Юпітер», ТОВ «СБ Атар» та ТОВ «СБ Щит» та порядку надання останніми послуг позивачу, а не фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ "Сан Уан Єйдженсі".

Посилання відповідача на факти встановлені в рамках кримінальних проваджень №0073 від 27.03.2013, № 0000009, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2015, № 0000156 від 25.12.2013, № 000024 від 16.02.2015, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині першій статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Докази на підтвердження факту винесення вироків чи постанов про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в кримінальних справах за результатами кримінальних проваджень №0073 від 27.03.2013, № 0000009, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2015, № 0000156 від 25.12.2013, № 000024 від 16.02.2015в матеріалах справи відсутні та відповідачем про наявність відповідних фактів зазначено не було.

Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених суб`єктами підприємницької діяльності. Таким чином, матеріали досудового розслідування за вказаними кримінальними провадженнями не можуть бути враховані як доказ відсутності фактичного здійснення фінансово - господарських правовідносин між позивачем та контрагентами ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд".

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №822/551/18 (адміністративне провадження №К/9901/61751/18).

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд", як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі 820/4428/17 (адміністративне провадження №К/9901/51373/18).

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд" відповідачем суду не надано, як і не зазначено про причини неможливості їх надання.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд" мали реальний товарний характер.

Реальність та товарність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд" в ході судового розгляду справи судом було встановлено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у позивача було право на формування показників податкової звітності за рахунок фінансово - господарських правовідносин з вказаними контрагентами.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС" (03115, м. Київ, вул. Краснова, 27, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, )про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2017 № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2017 № в частині нарахування податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за фінансово - господарськими правовідносинами між позивачем та контрагентами ТОВ "Сан Уан Єйдженсі", ТОВ "Грейт Старт", ТОВ "Компанія Сорбіт", ТОВ "Корпорейт Мобайл Солюшнс", ТОВ "Ярмак Трейд".

4. У частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 10.01.2017 № в частині нарахування податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій за фінансово - господарськими правовідносинами між позивачем та ТОВ "Ентер Шоп" - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛЬ ЛОГІСТІКС" (03115, м. Київ, вул. Краснова, 27, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов