Справа № 580/1986/19
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 лютого 2020 року Справа № 580/1986/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження подання відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) [представник заявника не прибув] про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 580/1986/19

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 не прибув]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача не прибув]

про зобов`язання вчинити дії, прийняв ухвалу.

29.01.2020 через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Черкаського окружного адміністративного суду відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надійшло подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 580/1986/19, відповідно до якої заявник просить:

- змінити спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист від 04.12.2019 № 580/1986/19 Черкаського окружного адміністративного суду про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 85% грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018, шляхом прийняття рішення про стягнення 25252,90 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою від 30.01.2020 призначено судове засідання з розгляду подання на 03.02.2020.

Представник заявника державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.171).

Позивач (стягувач) у судове засідання не прибув, 30.01.2020 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.174).

Представник відповідача (боржника) у судове засідання не прибув, 03.02.2020 засобами електронного зв`язку направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.176).

Згідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи подання відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 580/1986/19, суд зазначає про таке.

24.06.2019 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ у Черкаській області, просив: зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести ОСОБА_1 , перерахунок та виплату пенсії у розмірі 85% грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 768 грн 40 коп на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 адміністративний позов задоволено повністю: зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 85% грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп; допущено рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення від 30.10.2019 у справі № 580/1986/19 набрало законної сили 30.11.2019.

04.12.2019 ОСОБА_1 видано виконавчі листи у справі № 580/1986/19 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у розмірі 85% грошового забезпечення відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», починаючи з 01.01.2018 та про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судових витрат із сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

05.12.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенком М.А. відкрито виконавче провадження № 60800464 з виконання виконавчого листа від 04.12.2019 № 580/1986/19 (а.с.159).

У обґрунтування подання про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 580/1986/19 зазначено, що боржником рішення суду від 30.10.2019 у справі № 580/1986/19 не виконано. Заявник посилається на статтю 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та статті 18, 33 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і належить виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень у адміністративних справах здійснюється у порядку, встановленому законом.

Суд зазначає, що у разі не виконання боржником рішення суду в добровільному порядку, виконання судового рішення здійснюється в примусовому порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону належать примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення. Питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Згідно з частиною 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Суд зазначає, що із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення може звернутися державний виконавець у випадках, що встановлені законом.

Такий випадок передбачено частиною 2 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»: у разі якщо рішення суду, зазначені в частині 1 цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Звернення до суду є обов`язком державного виконавця, який виникає через два місяці з дня відкриття виконавчого провадження за умови, що рішення суду не виконане, а стягувач не чинить перешкоди провадженню виконавчих дій.

Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення.

Згідно частин 3, 4 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суд зазначає, що встановлений частиною 2 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» двохмісячний строк з дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження 05.12.2019 станом на день звернення виконавця до суду з поданням (надійшло до суду 29.01.2020) не закінчився, у зв`язку з чим суб`єктом звернення не набуто право на звернення до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі № 279/7157/15-а (ЄДРСР 76246303) зазначено, що підставою для застосування правил статті 378 Кодексу адміністративного судочинства є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. Законодавством України гарантується виконання судових рішень та передбачено певний порядок їх виконання. У даному випадку державний виконавець має визначені законом повноваження та необхідні важелі впливу на боржника щодо виконання судового рішення. Заявником не надано доказів, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Згідно наказу від 26.12.2011 № 3593/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2011за №1523/20261 «Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Пенсійного фонду України» передбачено: у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує боржнику на необхідність обов`язкового зазначення у платіжних документах про перерахування заборгованості реквізитів виконавчого документа, за яким здійснюється виконання (назва, дата видачі та номер виконавчого документа). Натомість, з постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 ВП №60800464 не вбачається такої інформації для боржника.

Разом з тим, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 передбачено: пункт 6 розділу 1 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. Запит виконавця є письмовим документом, що є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень. Отримана інформація використовується органами державної виконавчої служби виключно із службовою метою (пункт 11 розділу 1).

Суд відхиляє як необґрунтовані у контексті причинно-наслідкового зв`язку з обставинами справи та діями державного виконавця посилання/доводи заявника на лист відповідача від 20.12.2019 № 108148/08-02, де повідомлено, що виплата коштів ОСОБА_1 буде здійснюватися відповідно до вимог постанови КМУ від 22.08.2018 № 649, позаяк заявником не надано доказів вчинення достатніх дій, спрямованих на виконання судового рішення та доказів, що вчинені дії не призвели до виконання судового рішення у межах особливостей забезпечення гарантій виконання судового рішення протягом двох місяців.

Суд дійшов висновку, що у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 580/1986/19 належить відмовити, як заявленому передчасно.

Керуючись статтями 205, 223, 241, 243, 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 580/1986/19.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.В. Трофімова