Справа № 462/6753/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 462/6753/19 пров. № А/857/996/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Василишин М.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, інспекторів з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Шутки Юрія Михайловича та Дяковича Юрія Володимировича про визнання протиправними та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення (суддя суду І інстанції: Ліуш А.І.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15 год. 41 хв. 18.12.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.12.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

25.10.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; визнати протиправними та скасувати наступні постанови по справі про адміністративне правопорушення:

серії ЛВ № 21000 від 15.02.2019р., винесену інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Шуткою Ю.М., про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.;

серії ЛВ № 91193 від 16.04.2019р., винесену інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Дяковичем Ю.В., про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.2-6).

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.42-43).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити, а провадження у справі закрити (а.с.47-56).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про винесення спірних постанов позивач не був повідомлений в установленому порядку; такі були скеровані на виконання до органу ДВС після спливу восьми місяців з моменту їх незаконного винесення.

Будь-яких доказів допущення позивачем порушення ПДР відповідачами не представлено, а оскаржувані постанови містять ознаки фальсифікації. Водночас, винесені постанови не занесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Інспектори з паркування не дотрималися процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки не повідомили його про час та місце розгляду справ, а також не встановив дійсного порушника (апелянт в суді повідомляв, що водієм автомобіля на час порушень був ОСОБА_2 ).

Отже, із урахуванням наведеного просить під час розгляду справи врахувати порушення прав апелянта при винесенні постанов, які виявилися у приписі порушення вимог знаків, яких він не порушував, порушення процедури притягнення до відповідальності, відсутності доказів, отриманих за допомогою сертифікованих приладів, відсутності єдиного онлайн реєстру порушень ПДР, порушення процедури притягнення до відповідальності, що у сукупності позбавило його права на захист, відсутність доказів, отриманих сертифікованим обладнанням, а також будь-яких порушень ПДР з його сторони.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 21000 від 15.02.2019р., винесеної інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Шуткою Ю.М., о 18 год. 52 хв. 15.02.2019р., позивач ОСОБА_1 здійснив зупинку належного йому автомобіля марки «Lexus», модель «ES350», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» по вул.Гнатюка, 12 у м.Львові, чим порушив вимоги п.8.4 «г», 33.3.34 ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.13).

Фіксування порушення здійснювалося відеореєстратором моделі DMT1, про що вчинено відмітку в спірній постанові; також відповідачем долучено схему зони дії дорожнього знаку 3.34 на вул.Гнатюка у м.Львові (а.с.25), фотознімки з місця порушення ПДР (а.с.26-27).

Окрім цього, згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 91193 від 16.04.2019р., винесеної інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Дяковичем Ю.В., о 18 год. 26 хв. 16.04.2019р., позивач ОСОБА_1 здійснив зупинку належного йому автомобіля марки «Lexus», модель «ES350», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» по вул.Гнатюка, 4 у м.Львові, чим порушив вимоги п.8.4 «г», 33.3.34 ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.16).

Фіксування порушення здійснювалося відеореєстратором моделі DMT1, про що вчинено відмітку в спірній постанові; також відповідачем долучено схему зони дії дорожнього знаку 3.34 на вул.Гнатюка у м.Львові (зворот а.с.27), фотознімки з місця порушення ПДР (а.с.28-30).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що факти вчинення порушень позивачем вимог п.8.4 «г», 33.3.34 ПДР доведено відповідачами належними доказами, через що позивача підставно визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафів в розмірі 225 грн. за кожне порушення.

Оскільки ОСОБА_2 (особа, яка керує транспортним засобом) не є зареєстрованим належним користувачем згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, інспектором з паркування правомірно складені постанови про адміністративні правопорушення щодо власника автомобіля - позивача ОСОБА_1 .

Суд також відхилив покликання на те, що права позивача були порушені внаслідок ненадіслання копій оскаржуваних постанов, оскільки згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач не отримав такі, вони повернулись з позначкою про невручення.

Також позивачем не було надано жодних належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів про те, що інша особа здійснила зупинку транспортного засобу у зоні дії знаку 3.34.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.8.4 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

В зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Факт здійснення позивачем о 18 год. 52 хв. 15.02.2019р. та о 18 год. 26 хв. 16.04.2019р. зупинки належного йому автомобіля марки «Lexus», модель «ES350», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» по вул.Гнатюка, 12 та 4 (відповідно) у м.Львові, стверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Зокрема, наведена обставина зафіксована на фотознімках, які зроблені інспектором з паркування за допомогою технічного приладу - персонального мобільного відеореєстратора моделі DMT1, про що здійснено відмітку в спірній постанові відповідача.

Із наданих відповідачем фотографій слідує, що в обох розглядуваних випадках автомобіль позивача припарковано праворуч на проїжджій частині у напрямку руху по вул.Гнатюка у м.Львові.

Також під час розгляду справи відповідачем представлено додатковий доказ, який підтверджують факт порушення позивачем ПДР - схеми зони дії дорожнього знаку 3.34 на вул.Гнатюка у м.Львові.

Відповідно, від місця встановлення знаку 3.34 до місця зупинки транспортного засобу на вул.Гнатюка є відсутніми вулиці, які б перехрещували вул.Гнатюка в обидвох випадках.

Належність таких доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

В розглядуваному випадку такі вимоги дотримані відповідачами; спірні постанови серії ЛВ № 21000 від 15.02.2019р. та серії ЛВ № 91193 від 16.04.2019р. відповідають вимогам ст.283 КУпАП.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст.ст.279-1 279-4 цього Кодексу.

Так, згідно з ст.279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу (ч.1).

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (ч.3).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.5).

Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що в даному випадку відповідачами здійснено розгляд справи про порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), із урахуванням особливостей, визначених ст.279-1 КУпАП.

Зокрема, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів був визначений позивач як власник автомобіля марки «Lexus», модель «ES350», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.17); фіксування порушення вимог дорожнього знаку відбувалося в режимі фотозйомки (відеозапису), а винесення спірних постанов здійснювалося без участі позивача.

Також в силу прямих приписів закону винесення спірних постанов без участі позивача не обмежувало його право на захист.

Колегія суддів відхиляє твердження позивача про те, що порушення ПДР вчинені не ним, а іншою особою ОСОБА_2 , з наступних причин.

Відповідно до ч.1 ст.279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Оскільки умови для застосування приписів ч.1 ст.279-3 КупАП в розглядуваному випадку є відсутніми, тому правових підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності за вчинення розглядуваного правопорушення немає.

При цьому, інша особа ОСОБА_2 не зверталася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначених фактів адміністративних правопорушень та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також не надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Окрім цього, відповідно до приписів ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно з п.3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1197 від 14.11.2018р., підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Особи, які звертаються до сервісного центру МВС для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, як підтвердження внесення таких відомостей отримують засвідчене печаткою сервісного центру МВС повідомлення з Реєстру у паперовій формі згідно із додатком 7 (п.40 вказаного Порядку).

Позивач не скористався своїм правом на внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу.

При цьому, зазначення в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу права керування транспортним засобом не є тотожним поняттю «належний користувач», оскільки вони створюють різні правові статуси для особи.

З огляду на вищенаведене, оскільки не було внесено відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення згідно із нормами чинного законодавства.

Покликання апелянта на невнесення постанов до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не спростовує фактів вчинення позивачем порушень вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», і не звільняє особу від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Також відсутність у технічного засобу, який був використаний інспектором з паркування, серійного номеру, не призводить до недійсності чи спотворення справжності здійсненої фіксації порушення ПДР. Під час вирішення спору не виникло будь-яких сумнівів у тому, що вказані фотографії зроблені інспектором з паркування під час допущення порушень ПДР; не здобуто доказів їх необ`єктивності чи недійсності під час судового розгляду справи. Водночас, фотофіксація правопорушень здійснена відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування автомобіля по відношенню до нерухомих об`єктів.

Водночас, твердження апелянта щодо позбавлення його права на захист є голослівними, оскільки жодних обґрунтованих доводів щодо неможливості захисту своїх прав та інтересів, оскарження дій відповідача та винесених постанов по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не наведено.

Під час судового розгляду відповідачами представлені копії конвертів із вмістом рекомендованими повідомленнями, які не отримані позивачем без поважних причин (а.с.31-32).

Згідно з ч.10 ст.279-1 КУпАП у разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів п.2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч.1 ст.276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Оскільки інспектори не мали технічної можливості встановити відповідальну особу на місці вчинення правопорушення, вони залишили на лобовому склі повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності та винесли постанову вже за місцем вчинення правопорушення після встановлення відповідальної особи, що відповідає вимогам 279-1 КУпАП. Справу було відкрито з моменту винесення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Водночас, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що о 18 год. 52 хв. 15.02.2019р. та о 18 год. 26 хв. 16.04.2019р. позивач ОСОБА_1 дійсно здійснив зупинку належного йому автомобіля марки «Lexus», модель «ES350», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» по вул.Гнатюка, 12 та 4 (відповідно) у м.Львові, чим порушив вимоги п.8.4 «г», 33.3.34 ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем підставно визнано позивача винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, і правомірно накладено на нього адміністративні стягнення у вигляді штрафів в розмірі 255 грн. за кожне вказане правопорушення.

Таким чином, заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 18.12.2019р. в адміністративній справі № 462/6753/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Дата складення повного судового рішення: 05.02.2020р.