Справа № 360/4026/19
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4026/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Чепурової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11.02.2019.

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11.02.2019.

В обґрунтування позову зазначено, що в період з 12.06.2015 по 11.02.2019 позивач проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на посаді начальницького складу Наказом Головного управління ДСНС України у Луганській області від 08.02.2019 № 50 (по особовому складу) з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління ДСНС України у Луганській області від 12.03.2019 № 84 (по особовому складу) виключено з кадрів ДСНС України з 11.02.2019.

Починаючи з 2015 року позивач набув право на додаткову відпустку УБД повної тривалості кожного наступного року, в тому числі у 2019 році звільнення зі служби.

Згідно з довідками Головного управління ДСНС України у Луганській області від 10.06.2019 № 01-2858/232 та від 14.08.2019 № 01-3979/23 за період 2015-2019 роки Управлінням надано відпустку, встановлену ст. 12 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» лише у 2018 році тривалістю 14 календарних днів.

Таким чином, в період проходження служби в Управлінні позивач не використав додаткову відпустку УБД у 2015- 2017 та у 2019 роках.

З посилання на норми Кодексу цивільного захисту України, Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затвердженого постановою КМУ від 11.07.2013 № 593 Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623 та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вважає бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області протиправною та такою, шо порушує право на належний соціальний захист.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що через відділ діловодства та обліку звернень громадян подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 73-76), в якому зазначив, що позивач дійсно перебував на службі в ДСНС України та проходив службу в Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області у період з 12.06.2015 по 11.02.2019, звільнений зі служби цивільного захисту у відставку за станом здоров`я згідно наказу ГУ ДСНС України у Луганській області від 20.12.2018 року № 50 з урахуванням змін, внесених наказом ГУ ДСНС України у Луганській області від 12.03.2019 № 84 з 11.02.2019.

Позивач є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. З рапортами про надання йому додаткової відпустки за 2015-2017 та 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій позивач не звертався. З рапортами (заявами) про виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткові відпустки за 2015-2017 та 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався.

У відповідності до норм діючого законодавства встановлено, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Тобто, обов`язковою передумовою для виплати особам рядового та начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

У даному випадку, належність до виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 - 2017 та 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій в наказі ГУ ДСНС України у Луганській області від 20.12.2018 № 50 з урахуванням змін, внесених наказом ГУ ДСНС України у Луганській області від 12.03.2019 № 84, не визначена. Вказані накази позивачем не оскаржені.

З посиланням на норми Закону України «Про відпустки» відповідач вважає, що саме щорічна відпустка підлягає поділу на частини, перенесенню на інший період та грошовій компенсації під час звільнення. Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни, визначена ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», не належить до щорічних відпусток, а є пільгою, гарантованою державою (ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Оскільки така відпустка не належить до щорічних відпусток, то на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток, у тому числі щодо поділу на частини, перенесення на інший період, виплати грошової компенсації під час звільнення.

Просить суд, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 16.09.2019 позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 23).

Ухвалою суду від 27.09.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.10.2019 (арк. спр. 1-2).

18.10.2019 підготовче засідання відкладено до 08.11.2019 у зв`язку з неявкою сторін (арк. спр. 32).

Ухвалою суду від 08.11.2019 у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на належного відповідача - Державну службу України з надзвичайних ситуацій відмовлено (арк. спр. 47), підготовче засідання відкладено на 25.11.2019 (арк. спр. 46).

25.11.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву на 23.12.2019 (арк. спр. 54).

Ухвалою суду від 09.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі на тридцять календарних днів (арк. спр. 59).

Ухвалою суду від 23.12.2019 заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про залишення позову без розгляду повернуто заявнику без розгляду (арк. спр. 66).

Ухвалою суду від 26.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2020 (арк. спр. 79).

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином (арк. спр. 86), просив суд розглянути справу без його участі (арк. спр. 87).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином під розписку (арк. спр. 81).

Відповідно частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного, суд вирішив розглянути адміністративну справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 КАС України, судом встановлено

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є ветераном служби цивільного захисту та учасником бойових дій, що підтверджено копіям документів: паспорта громадянина України (арк. спр. 8-9), карткою платника податків (арк. спр. 10), посвідчення ветерана служби цивільного захисту (арк. спр. 7), посвідчення учасника бойових дій (арк. спр. 26).

Наказом № 557 від 20.12.2018 (по особовому складу цивільного захисту) позивача звільнено у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я) (арк. спр. 40).

Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) від 08.02.2019 № 50 та наказу (по особовому складу) № 84 від 12.03.2019 полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільненого у відставку та виключено з кадрів ДСНС України з 11.02.2019 (арк. спр. 18, 19, 41).

Згідно з довідкою від 10.06.2019 вихідний № 01-2858/232, виданої відповідачем, за період з 2016 по 2019 роки позивачу надавалась відпустка відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тривалістю 14 календарних днів в грудні 2018 року (арк. спр. 20).

Відповідно до довідки від 14.08.2019 вихідний № 01-3979/23 позивачу в 2015 році не надавалась відпустка відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (арк. спр. 21).

Довідкою від 07.11.2019 за вихідним № 06-5376/232 відповідачем підтверджено, що позивачу протягом 2015 2017, 2019 років відпустка відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надавалась (арк. спр. 77).

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 21.12.2015 позивач має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (арк. спр. 26).

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 2015 року має статус учасника бойових дій, з 11.02.2019 виключений з кадрів ДСНС України, в 2015-2017 та 2019 роках не перебував у додатковій відпустці відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про відпустки (далі Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті четвертої Закону № 504/96-ВР, установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті п`ятої Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

За приписами статті 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України (далі КЦЗ України) встановлено, що Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

За приписами частини першої статті 129 КЦЗ України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на такі види відпусток, зокрема інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Особам рядового і начальницького складу додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина шістнадцята статті 129 КЦЗ України).

Відповідно до частини двадцять третьої та двадцять четвертої статті 129 КЦЗ України особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби, крім осіб, які звільняються за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, надається за їх бажанням щорічна основна відпустка з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку вони мають право згідно з цим Кодексом, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому у разі, якщо тривалість відпустки становить більш як 10 календарних днів, надається додатковий час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і повернення назад. Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звільнився зі служби за станом здоров`я.

У рік звільнення зазначених у частинах двадцять третій, двадцять четвертій цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки (частина двадцять п`ята статті 129 КЦЗ України).

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки.

Вказані норми кореспондуються з нормами Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі Положення № 593).

У цьому Положенні визначається порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту (пункт 1 Положення № 593).

Пунктом 137 Положення № 593 особи рядового і начальницького складу мають право на такі види відпусток, зокрема інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються особам рядового і начальницького складу на підставах та в порядку, встановленому законодавством (пункт 148 Положення № 593).

Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

При вирішені справи суд враховує висновки викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача як учасника бойових дій, він мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2017, 2019 роках щорічну додаткову відпустку, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ за 2015-2017, 2019 роки.

Щодо посилання відповідача, що позивач під час проходження служби в спірний період не звертався з відповідними рапортами щодо надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд вважає безпідставними з мотивів викладених у рішенні.

Посилання відповідача, що не оскарження наказу про звільнення позивача є підставою для визнання позову передчасним, суд вважає незмістовним, оскільки відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу позивача про звільнення, при цьому, розрахунок кількості днів та сум компенсації за невикористані дні відпусток також належить до повноважень відповідача.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.

Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору.

З огляду на викладене, на підставі статей 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11 лютого 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова. 1-Б, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 243 КАС України рішення у повному обсязі складено 03 лютого 2020 року.

Суддя Т.В. Смішлива