Справа № 360/5342/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5342/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонова І.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області (далі - позивач) до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь держави:

- штраф у розмірі 5083,00 грн за порушення законодавства про рекламу;

- штраф у розмірі 1700,00 грн за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 29.05.2019 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області - головним спеціалістом відділу контролю у сферах захисту споживачів, реклами, антитютюнового законодавства управління захисту споживачів Вербою Людмилою Валентинівною зафіксовано факт розповсюдження суб`єктом господарювання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , серія та номер паспорту НОМЕР_1 , місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 , зовнішньої реклами, яка містить зображення алкогольного напою - пива та його торгівельного знаку "Чернігівське" з текстом: "Чернігівське Справжня Українська Якість з 1988 Споживай відповідально", розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні (поруч з кіоском), розташованому біля зупинки громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_3, що є ознаками порушення абз. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про рекламу".

Відповідно до інформації Лисичанської міської ради, за вказаною адресою здійснює господарську діяльність відповідач. 15 липня 2019 року складено протокол №49 про порушення законодавства про рекламу.

15 серпня 2019 року листом за № 01-11/3146 відповідачу направлено запрошення на розгляд справи 13 вересня 2019 року о 10:30 год, яке отримано 22 серпня 2019 року. Відповідач на розгляд справи не прибув.

Рішенням № 63 від 13 вересня 2019 року на відповідача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, яке отримано відповідачем 18 вересня 2019 року.

Крім того, 16 вересня 2019 року складено протокол № 68 про порушення законодавства про рекламу та прийнято рішення № 57 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу. Відповідача запрошено на розгляд 16 жовтня 2019 року, яке отримано 17 жовтня 2019 року. Відповідач на розгляд справи не прибув.

16 жовтня 2019 року складено протокол № 83 засідання комісії з розгляду справ про порушення законодавства про рекламу.

Рішенням № 66 від 16 жовтня 2019 року на відповідача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу, яке отримано відповідачем 21 жовтня 2019 року.

Зазначені рішення про накладення штрафів відповідачем не виконані та не оскаржені.

Відповідачем не спростовується і не заперечується факт порушення вимог абз. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про рекламу".

14 січня 2020 року від представника позивача Нестеренко С.Ф., до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян надано відзив на позов (арк. спр. 92-93) в якому зазначено, що форма, зміст і порядок здійснення державного контролю визначається приписам ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"(далі ЗУ№ 2740-VIII).

Зазначив, що відповідно до ст. 1 ЗУ № 2740-VІІІ нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні: державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності не передбачає інших заходів державною нагляду (контролю) окрім планових та позапланових перевірок.

Спірні рішення є незаконними оскільки ґрунтуються на незаконних документах, які отримані з порушенням закону, зокрема відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції. Місто Лисичанськ включений в перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, тобто будь-яка перевірка є незаконною.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади має печатку із зображенням Державною Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України. Відповідач вважає, що рішення про накладення на неї штрафу не містить печатки із зображенням Державного Герба України, який відповідає опису, встановленому законом. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

17 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян представником позивача надано відповідь на відзив на позов (арк. спр. 96-100), в якому позивач зазначив, що норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не можуть поширюватися на норми Закону про рекламу в частині проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контроль). Зразки та описи печатки затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 857 лише для міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, а не для територіального органу виконавчої влади, яким є позивач.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи (арк. спр. 1-2).

20 січня 2019 року розгляд справи відкладено до 03 лютого 2020 року у зв`язку з неявкою представника відповідача у судове засідання (арк. спр.111).

Представники позивача у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі (арк. спр. 115).

Відповідач у судове засідання не з`явилась про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином (арк. спр. 114).

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа- підприємець Лисичанською міською радою 20 вересня 2017 року за № 2 009853, за адресою: АДРЕСА_2 , вид діяльності за КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 03 лютого 2020 року за № (арк. спр. 116-117).

29.05.2019 посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області при здійсненні контролю за дотриманням рекламодавцями виробниками та розповсюджувачами реклами вимог законодавства про рекламу виявлено, що розповсюджена відповідачем зовнішня реклама, яка містить зображення алкогольного напою - пива та його торгівельного знаку «Чернігівське», з текстом: «Чернігівське Справжня Українська Якість з 1988 Споживай відповідально», розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні(поруч з кіоском), розташованому біля зупинки громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_3, що є ознаками порушення абз. 8 ч.2 ст.22 Закону України «Про рекламу» (арк. спр. 14-15, 16-18, 33-34).

Відповідачу направлено вимогу від 15 липня 2019 року № 01-11/2666 про надання переліку документів, необхідних для провадження у справі про порушення законодавства про рекламу, з наданням документів щодо розповсюдженої реклами, договору з розміщувачем реклами, актів виконаних робіт, вартості тв виготовлення відповідної зовнішньої реклами (арк. спр. 30-32).

Вимога отримано відповідачем 18 липня 2019 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 344 (арк. спр. 36).

15 серпня 2019 року листом за № 01-11/3146 відповідачу направлено запрошення на розгляд справи 13 вересня 2019 року о 10:30 год, яке отримано уповноваженою особою відповідача 22 серпня 2019 року (арк.спр.37, 38, 39).

10 вересня 2019 складено рішення № 23 про зупинення розповсюдження реклами, яка містить зображення алкогольного напою пива та його торгівельного знаку «Чернігівське», з текстом: «Чернігівське Справжня Українська Якість з 1988 Споживай відповідально», розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні (поруч з кіоском), розташованому біля зупинки громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_3 (арк.спр.41-42), яке отримано уповноваженою особою відповідача 17 вересня 2019 року (арк.спр.43-44).

13 вересня 2019 року складено протокол № 74 про порушення відповідачем законодавства про рекламу, в якому зазначено, що станом на 29.05.2019 зафіксовано факт розповсюдження відповідачем зовнішньої реклами, яка містить зображення алкогольного напою пива та його торгівельного знаку «Чернігівське», з текстом: «Чернігівське Справжня Українська Якість з 1988 Споживай відповідально», розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні (поруч з кіоском), розташованому біля зупинки громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_3, що є ознаками порушення абз. 8 ч. 2 ст. 22 Закону України Про рекламу. Згідно інформації з документів (книги відгуків і пропозицій, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), розміщених в зазначеному кіоску, свою господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 (арк. спр. 46-48).

Рішенням № 63 від 13 вересня 2019 року на відповідача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 5083,00 грн, яке отримано особисто/ відповідачем 18 вересня 2019 рок (арк.спр.49-51,52).

16 вересня 2019 року складено протокол № 67 про порушення законодавства про рекламу та прийнято рішення № 67 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (арк.спр.54-56, 57).

Відповідача запрошено на розгляд 0 10:30 годині 16 жовтня 2019 року, поштове повідомлення отримано за довіреністю 17 жовтня 2019 року (арк.спр.59).

16 жовтня 2019 року складено протокол № 83 засідання комісії з розгляду справ про порушення законодавства про рекламу (арк.спр.61-64).

Рішенням № 69 від 16 жовтня 2019 року на відповідача накладено штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1700,00 грн, поштове повідомлення отримано відповідачем за довіреністю 21 жовтня 2019 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр.65-69, 70).

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон України Про рекламу від 03.07.1996 № 270/96-ВР (далі Закон № 270/96).

Цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України (частина 1 статті 2 Закону № 270/96).

Статтею 1 Закону № 270/96 визначенні поняття:

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

особа - фізична особа, в тому числі фізична особа - підприємець, юридична особа будь-якої форми власності, представництво нерезидента в Україні;

реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону № 270/96 вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону № 270/96 розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Відповідно частини першої статті 15 Законну України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити:

- назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

- дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання;

- відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

- позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;

- дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

- виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності;

- дату виготовлення;

- відомості про умови зберігання;

- гарантійні зобов`язання виробника (виконавця);

- правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

- строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

- найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до частини другої статті 15 Законну України «Про захист прав споживачів» інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Згідно із статтею 1 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі Закон № 481/95-ВР) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Приписами частини першої статті 3 Закону № 270/96 встановлено, що законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 270/96 розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил (2067-2003-п), що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За вимогами абзацу 2 частини першої статті 26 Закону № 270/96 контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів щодо захисту прав споживачів реклами.

Згідно із абзацом 8 частини другої статті 22 Закону № 270/96 реклама алкогольних напоїв, реклама знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої, забороняється засобами зовнішньої реклами.

Посадовими особами позивача зафіксовано порушення з боку відповідача вимог абзацу 8 частини другої статті 22 Закону № 270/96, а саме:

- 29 травня 2019 року суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 розповсюджувалась зовнішня реклама, яка містить зображення алкогольного напою - пива та його торгівельного знаку Чернігівське, з текстом: «Чернігівське Справжня Українська Якість з 1988 Споживай відповідально», розміщеної на відкритій місцевості на спеціальній конструкції - холодильному обладнанні (поруч з кіоском), розташованому біля зупинки громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 270/96 на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, посадовими особами позивача зафіксовано порушення з боку відповідача вимог частини другої статті 26 Закону № 270/96, а саме неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 270/96 особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 27 Закону № 270/96 відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні: у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом; у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом; у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами; у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно.

Частинами шостою та сьомою статті 27 Закону № 270/96 встановлено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (далі Порядок № 693).

У відповідності до пункту 11 Порядку № 693 за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці (пункт 12 Порядку № 693).

Пунктом 9 Порядку № 693 встановлено, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Пунктом 14 Порядку № 693 передбачено, що Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день.

Згідно із пунктом 16 Порядку № 693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (пункт 18 Порядку № 693).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем листом від 15 серпня 2019 року № 01-11/3146 та від 16 вересня 2019 року № 01-11/3767 повідомляло відповідача про розгляд справи та зобов`язувало надати, зокрема, інформацію про вартість розповсюдженої реклами, однак відповідачем інформація про вартість розповсюдженої інформації не надавалася, участь в розгляді справи не приймалась.

Таким чином, суд зазначає, що обов`язок щодо повідомлення відповідача у письмовому порядку про розгляд справи про порушення законодавства про рекламу, позивачем дотримано.

Згідно з вимогами пункту 20 Порядку № 693 сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.

Оскаржуваними рішенням від 12 серпня 2019 року № 60 та від 13 вересня 2019 року № 62 застосовано штрафні санкції у розмірі 5083,00 грн та 1700,00 грн відповідно.

Судом встановлено, що відповідач не скористався правом оскарження рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу у судовому порядку, відповідно мав добровільно сплатити такий штраф у 15 денний термін після отримання вищевказаних рішень, у зв`язку з чим у позивача виникло право стягнення суми штрафу за цим рішенням у судовому порядку.

На момент розгляду справи, рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області від 13 вересня 2019 року № 63 та від 16 жовтня 2019 року № 69 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу відповідачем не оскаржено, штрафні санкції у розмірі 5083,00 грн та 1700,00 грн відповідачем не сплачені.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт наявності виявлених позивачем порушень вимог Закону № 270/96.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області обґрунтованими та дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Щодо твердження відповідача, що відповідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII) на період проведення антитерористичної операції планова чи позапланова перевірка передбачені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон №877-V) є незаконними, тобто документи отримані в результаті перевірки є протиправними, суд зазначає.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначає Закон № 1669-VII.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 3 Закону № 1669-VII визначено, що органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Статтею 11 Закону № 1669-VII визначено, що:

- цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону (пункт 1);

- дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (пункт 2);

- закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону (пункт 3);

Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (підпункт 3 пункту 5).

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» до переліку населених пунктів Луганської області, на території яких здійснювалася антитерористична операція, зокрема включено місто Лисичанськ.

Системним аналізом вищевикладеного встановлено, що починаючи з 14 квітня 2014 року та до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України на території проведення антитерористичної операції, до якої віднесені місто Лисичанськ Луганської області, органам уповноваженим здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, тимчасово заборонено проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, а тому суд погоджується з твердженням відповідача щодо заборони проведення планових та позапланових перевірок відповідно до Закону №877-V.

Разом з тим, суд вважає вищевказані твердження безпідставними, оскільки порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу встановлено статтею 26 Закону № 270/96 та Порядком № 693, який передбачає, що санкції за порушення законодавства про рекламу застосовуються за результатами розгляду справи на підставі відповідного протоколу, складеного уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національно ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держпродспоживслужби та її територіальних органів.

При цьому виявлення ознак порушення законодавства про рекламу ані Закон про рекламу, ані інші акти законодавства не пов`язують із проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю. Тобто, не вимагає здійснення відповідних заходів та складання документів, встановлених Законом № 877-V.

Посилання відповідача на те, що документи, подані до суду, не містять печатки із зображенням Державного Герба України оформлені не належним чином та є підробленими, суд вважає безпідставними та зазначає.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон № 3166-VI) визначено, що Цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України.

Відповідно частини другої статті 4 Закону № 3166-VI, Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Згідно з частиною третьою статті 21 Закону № 3166-VI територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади. Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади.

Згідно пункту 1 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Луганській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 14.08.2017 року № 673, Головне управління Держпродспоживслужби в Луганській області є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що Головне управління Держпродспоживслужби в Луганській області є територіальним органом державної виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, у тому числі Законом України «Про центральні органи виконавчої влади», в межах повноважень територіального органу центрального органу виконавчої влади.

Зразки та описи печатки затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 857 лише для міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до п. 16 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 563, територіальні органи, утворені як юридичні особи, мають самостійний баланс, рахунки в установах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Крім того, на даний час постанова Верховної Ради України № 2137-ХІІ від 19.02.1992 «Про Державний герб України», якою затверджено тризуб як малий герб України, вважаючи його головним елементом великого герба України, а також зазначено, що зображення Державного герба України (яке є додатком до вказаної постанови) поміщується на печатках органів державної влади і державного управління, грошових знаках та знаках поштової оплати, службових посвідченнях, штампах, бланках державних установ з обов`язковим додержанням пропорцій зображення герба, затвердженого пунктом 1 цієї Постанови.

Печатка Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській область містить зображення Держаного герба України, яке відповідає затвердженому постановою Верховної Ради України № 2137-ХІІ від 19.02.1992.

Письмовими доказами відповідно до частини першої статті 94 КАС України є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до вимог пунктів 5.26, 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року № 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів Згідно з оригіналом, назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Підпис відповідальної особи на документі засвідчують відбитком печатки організації. Згідно з пунктом 4.5 ДСТУ 4163-2003 у документах, що їх оформлюють на двох і більше сторінках, реквізити 26 - відбиток печатки, 27 - відмітка про засвідчення копії проставляють після тексту (21).

Відповідачем не надано доказів, та судом не встановлено, що документи завірені підробленою печаткою.

Оглядом долучених документів до позову судом встановлено, що вони завірені належним чином, судом надано оцінку наданим доказам (документам) під час вирішення питання про прийняття позову та відкриття провадження у справі.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки відповідно до частини другої статті 139 КАС України у справах, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, суду не надано доказів понесення позивачем таких витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Держпродспоживслужби в Луганській області (, 93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 2) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорту НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) про стягнення штрафу задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 5083,00 грн (п`ять тисяч вісімдесят три гривні) за порушення законодавства про рекламу та штраф у розмірі 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень) за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.В. Тихонов