Справа № 540/2751/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

03 лютого 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/2751/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Щасливцевська сільська рада Генічеського району Херсонської області (далі-відповідач-1), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області (далі-відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 1867 від 03.10.2019 року, прийняте 102 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,9020 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с . Щасливцеве, Генічеського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 16.09.2019 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,9020 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території земель Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 16.09.2019 року;

Також позивач просить зобов`язати Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 21.12.2019р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалами суду від 15.01.2020р. повторно зобов`язано відповідачів надати до суду докази, витребувані ухвалою від 21.12.2019р. та залишено без задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи №540/2751/19 у судовому засіданні з повідомленням сторін.

17.01.2020р. відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази.

Ухвалою від 22.01.2020р. задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для надання відзиву.

27.01.2020р. представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він просить відхилити пояснення, міркування та аргументи відповідача і застосувати до нього заходи процесуального примусу за повторне недобросовісне виконання ухвали суду про витребування доказів.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши наявні у ній докази, суд приходить до таких висновків.

Так, спірним в межах даної справи є правомірність рішення № 1867 від 03.10.2019 року, прийняте 102 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,9020 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в с . Щасливцеве, Генічеського району Херсонської області та детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місце розташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 16.09.2019 року.

На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем подані документи, які стосуються розгляду зовсім іншого клопотання позивача, яке завершено прийняттям відповідачем рішення №1866, а не №1867. При цьому надані відповідачем документи чітко указують на те, що земельна ділянка, стосовно якої рішенням №1866 позивачу відмовлено у наданні дозволу щодо розробки проекту землеустрою, має іншу площу (0,0917 га) та місцерозташування, ніж земельна ділянка, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої становить предмет даного спору. Крім того, надане відповідачем викопіювання з Генерального плану с. Щасливцеве не містить як позначення місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,9020 га, щодо відведення якої позивач звернувся до відповідача та яка, на твердження останнього, відноситься до земель загального користування - проїзду до об`єкта нерухомого майна, так і позначення місця розташування такого об`єкту нерухомого майна.

Таким чином, наявні у справі документальні докази не дають змоги встановити всі обставини у справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, оскільки відповідачем не надано до суду витребувані докази, натомість подані докази не стосуються предмету спору в межах даної справи.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що вимогою заявленого позову є визнання протиправним та скасування рішення, яким позивачу відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви, предметом доказування у даній справі мають бути обставини, які надають позивачу право на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, належності земельної ділянки, до земель загального користування (проїзд до об`єкту нерухомого майна), дотримання відповідачем вимог законодавства при розгляді заяви позивача, тощо.

Для встановлення цих та інших обставин, які мають вирішальне значення для вирішення даного спору та ухвалення законного і обґрунтованого рішення суд має дослідити докази, які витребувані ухвалами суду та наразі відсутні у матеріалах справи.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимогам частин першої - четвертої статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин в даній справі та ухвалення законного рішення, суд вважає за необхідне витребувати додаткові докази.

Суд звертає увагу, що за приписами ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом (ч.8 ст. 80 КАС України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 144 КАС України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення.

Одним із заходів процесуального примусу є штраф (п.5 ч.1 ст. 145 КАС України).

Пунктами 1,3 частини 1 статті 149 КАС України визначено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень.

Згідно вимог ч.3 ст. 149 КАС України, у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

З урахуванням того, що відповідачем вчинено відповідну процесуальну дію, але помилково подано докази, які не стосуються предмету спору у даній конкретній справі та зважаючи на те, що позивачем було подано відповідачу декілька клопотань щодо різних земельних ділянок, суд приходить до висновку, що наразі відсутні підстави уважати, що відповідач допустив порушення, за яке слід застосувати заходи процесуального примусу.

За таких обставин викладена представником позивача у відповіді на відзив вимоги застосувати до відповідача заходи процесуального примусу задоволенню не підлягає.

Отже, з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин в даній справі та ухвалення законного рішення, суд повторно зобов`язує відповідача-1 надати докази.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на зміну правового регулювання відносин представництва органів місцевого самоврядування та органів державної влади.

Частиною першою статті 55 КАС України (у чинній з 01.01.2020р. редакції) встановлено, що сторона в адміністративній справі може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво». При цьому особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (частина друга цієї статті).

Що стосується представництва, то за визначенням, наведеним у статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ним є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша та третя вказаної статті).

2 червня 2016 року за №1401-VIII Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України, відповідно до яких з 1 січня 2020 року представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Отже, представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 1 січня 2020 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Водночас, підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані саме питання представництва. Про «самопредставництво» в Конституції України не йдеться, воно передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення. Таке розуміння цих правовідносин закладене у частині 10 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII. Таке ж визначення означеного поняття було відображено у попередній редакції статті 55 КАС України.

Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено вичерпний перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: «відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)» (частина третя статті 55 КАС України у чинній редакції). Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта цієї статті).

На переконання суду, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене саме її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Враховуючи викладене, заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань, а також докази мають подаватись до суду або представниками органу місцевого самоврядування, які є адвокатами чи прокурорами, або керівником, іншою уповноваженою особою відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (в порядку самопредставництва органу місцевого самоврядування).

Керуючись ст.8, пунктом 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ст.ст.2, 7, 55, 160, 173 - 183, 241, 243, 248, 250, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу - залишити без задоволення.

Повторно зобов`язати Щасливцевську сільську раду Генічеського району Херсонської області надати до суду засвідчені належним чином копії усіх документів, на підставі яких прийняте оскаржене рішення № 1867 від 03.10.2019 року (у тому числі, але не виключно клопотання позивача з доданими документами, за результатами розгляду якого прийняте оскаржене рішення, докази належності земельної ділянки орієнтовною площею 0,9020 га до земель загального користування - проїзду до об`єкту нерухомого майна та місцезнаходження такого об`єкту).

Витребовані докази повинні надійти до суду у строк до 12.02.2020 року.

Попередити Щасливцевську сільську раду, що у разі повторного невиконання ухвали суду щодо надання доказів до відповідача можуть бути застосовані заходи процесуального примусу, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями)

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя А.С. Пекний