Справа № 212/6071/17(2-а/212/32/19)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
21 січня 2020 року м. Дніпросправа № 212/6071/17(2-а/212/32/19)
Суддя Третього апеляційного адміністративного суду Панченко О.М., перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 року (суддя Чорний І.Я., повний текст рішення складений 23.09.2019) в адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1
до виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та визнання права, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача, зобов`язати вчинити певні дії та визнати право, а саме: визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у ненаданні належної відповіді на його запит від 29 березня 2017 року та неприйнятті рішення про реєстрацію з 29 березня 2017 року позивача та його дочки за юридичною адресою спеціалізованого закладу відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який здійснює облік бездомних громадян, відповідно до статті 6, 9 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ненаданні довідки про склад сім`ї для призначення усіх видів допомоги і забезпечення для нього рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму; не вжитті системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності та безпритульності, непопередження виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю в нього житла; зобов`язання Виконавчого комітету Покровської районної у міста Кривий Ріг ради протягом 15-ти днів надати відповідно до законодавства належну обґрунтовану відповідь та документи на його запит від 29 березня 2017 року а саме прийняти рішення про реєстрацію з 18 липня 2017 року, та надати довідку про склад сім`ї. Звернутися до державної адміністрації Дніпропетровської області для вжиття заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин виникнення бездомності та безпритульності. Визнати за ним право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Стягнути моральну шкоду в сумі 96 000,00 грн.
Рішенням суду від 11.09.2019 року в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подана на пошту 30.12.2019 року разом із заявою про звільнення від сплати судового збору та поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши клопотання про звільнення від сплати судового збору, суддя встановив наступні обставини.

Позивач просить звільнити його від сплати судового збору, оскільки предметом позову є захист його соціальних прав, а його дохід підтверджується довідкою Тернівського районного УПСЗН, згідно котрої він отримує компенсацію непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю 1 групи, яка за 12 місяців складає 366,84 грн., що не дозволяє йому сплачувати судовий збір, який перевищує 5% його річного доходу.

Просить також суд скористатися доступом до єдиного реєстру фізичних осіб з органу доходів і зборів для з`ясування його місячного доходу.

Вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дає підстави для таких висновків.

Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Звільнення від сплати судового збору на певній стадії судового процесу не створює пільг щодо його сплати на інших його стадіях чи в інших судових провадженнях.

При цьому, суд вирішуючи питання про звільнення особи від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) обмежений статтею 8 Закону України "Про судовий збір", в якій зазначено вичерпний перелік підстав для вказаних процесуальних дій.

Скаржник просить звільнити його від сплати судового збору, оскільки предметом позову є захист його соціальних прав, а його дохід підтверджується довідкою Тернівського районного УПСЗН, згідно котрої він отримує компенсацію непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю 1 групи, яка за 12 місяців складає 366,84 грн., що не дозволяє йому сплачувати судовий збір, що перевищує 5% його річного доходу.

Просить також суд скористатися доступом до єдиного реєстру фізичних осіб з органу доходів і зборів для з`ясування його місячного доходу.

Суддя дійшов висновку, що такі підстави не можуть визнані обґрунтованими для звільнення від сплати судового збору, оскільки надана позивачем довідка не є належним доказом, що підтверджує розмір річного доходу позивача.

Щодо посилань скаржника на можливість на з`ясування суддею наявності у нього відповідних пільг та належного майнового положення шляхом звернення до Єдиного реєстру фізичних осіб з органу доходів і зборів про його місячний дохід, суддя зазначає наступне.

Доступ до правосуддя передбачає певні обмеження, в тому числі, процесуальними строками, необхідністю сплати судового збору, дотриманням вимог до позовної заяви (апеляційної скарги), що встановлені процесуальним законом, тощо.

Диспозиція ч.1 ст.80 КАС України чітко передбачає право учасника справи подати клопотання про витребування доказів, у разі неможливості самостійно надати докази.

Суддя зазначає, що будь-яких обставин, щодо унеможливлення самостійно надати належні для підтвердження скрутного матеріального становища доказів, а також заходи, які позивач вживав для отримання цих доказів самостійно, та (або) причини неможливості самостійного отримання таких доказів, скаржником наведено не було.

КАС України не визначає обов`язку суду щодо звільнення від сплати судового збору та обов`язку самостійно збирати докази в обґрунтування та/або підтвердження обґрунтування підстав звільнення на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Разом з тим, позовні вимоги, заявлені позивачем, є вимогами про захист його соціальних прав, а тому він може бути звільнений від сплати судового збору.

Щодо поновлення строку звернення до суду.

Згідно зі ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Проте позивач, який є заявником апеляційної скарги, будучи обізнаним, що судом має бути прийняте відповідне процесуальне рішення за його позовом у встановлений процесуальним законом строк, зацікавленості щодо справи не проявляв.

Позивач вказує, що отримав рішення 28.12.2019 року, проте доказів цього не надає, а зазначає що доказ отримання залишився в матеріалах справи, який йому не надають.

Посилається також на лист від 02.10.2019 року № 40587, який, на його думку, містить в матеріалах справи та який підтверджує поважність пропуску строку на апеляційне оскарження.

Позивач (скаржник) був присутнім у судовому засіданні під час проголошення скороченого рішення суду 11.09.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що копії рішення суду направлені сторонам із супровідним листом, датованим 24.09.2019 року.

Відповідач отримав рішення поштою 03.10.2019 року, про що свідчить поштове відправлення (а.с. 176).

Згідно інформації, яка міститься Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішення суду, що оскаржується, оприлюднено 24.09.2019 року. Отже, з часу оприлюднення рішення до подання апеляційної скарги минуло майже три місяці.

В матеріалах справи відсутні докази отримання рішення суду скаржником. Лист від 02.10.2019 року № 40587, на який посилається скаржник, також відсутній в справі.

Безпідставне поновлення строку апеляційного оскарження порушує принцип поваги до остаточного судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства,

Згідно ч. 2 ст. 45 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин,

Таким чином, скаржник має довести, коли саме він отримав рішення суду для встановлення поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження.

Отже, суд вважає, що причини, вказані в заяві про поновлення строку є неповажними.

Згідно ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин суд вважає, що слід відмовити скаржнику у задоволенні його клопотання про поновлення строку, визнати підстави, вказані у заяві неповажними і зобов`язати навести інші підстави для поновлення строку, надати докази, що підтверджують дату одержання рішення суду першої інстанції та неможливість оскарження цього рішення у встановлений законом строк.

Крім того, у прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить скасувати ухвалу суду від 04.03.2019 року, яка є ухвалою про відмову у витребуванні доказів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 293 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Статтею 294 КАС України не передбачено право оскарження ухвали суду про відмову у витребуванні доказів.

За таких підстав апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали суду від 04.03.2019 року слід повернути скаржнику. Оцінка такій ухвалі має бути надана під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду.

Керуючись ст. 298, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач

Ухвалив:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.03.2019 року повернути скаржнику.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2019 року залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали, а саме:

- надати докази, що підтверджують дату отримання рішення Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг від 11.09.2019 року;

- навести інші підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Панченко