Справа № 340/1005/19
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1005/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 р. (суддя Притула К.М.) в адміністративній справі №340/1005/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті 22.01.2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській област,і № про збільшення грошового зобов`язання з ввізного мита на суму 10398,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 2599,65 грн.; № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ з ввезених на територію України товарів на суму 2079,72 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 519,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що єдиною підставою донарахування митних платежів є відповідь Управління фіскальної адміністрації у Варшаві від 26.06.2018 на запит ДФС України про проведення верифікації сертифікатів, відповідно до якого експортером документально не підтверджено статусу походження товару, у зв`язку з чим транспортний засіб не підпадає під преференційний митний режим, встановлений Додатком ІІ «Список технологічних дій та обробок, що необхідні для надання матеріалам іншого походження статусу товарів, що походять з певної країни» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»» до Угоди. На думку позивача, її вина, а відтак і підстави притягнення до відповідальності, відсутні, оскільки внутрішні процедури митних органів країни експорту не розповсюджують свою дію до процедури декларування, встановленою українським законодавством. За подання органу доходів і зборів недостовірних документів, як підстави переміщення товарів через митний кордон, відповідальною особою є виключно декларант, тому, на переконання позивача, наведені в акті перевірки обставини не мають ніякого відношення до неї, як покупця відповідного товару, та не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 р., постановленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем. Скаржник вказує на те, що відповідачем не надано доказів з приводу обгрунтованості підстав для проведення перевірки. Крім того, експортером на адресу позивача направлено лист, яким підтверджено преференційне походження товару, та повідомлено про надання митному органу Польщі відповідних документів, який, у свою чергу, жодних додаткових документів не вимагав.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив врахувати в якості доказу по справі сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, в якому зазначена країна походження транспортного засобу.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, до суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

Податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку стану дотримання платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 законодавства України з питань державної митної справи в частині нарахування та сплати податків (зборів), обов`язкових платежів під час ввезення на митну територію України транспортного засобу, оформленого на підставі МД від 24.07.2017 №UA901010/2017/006520. За результатами перевірки податковим органом складено акт від 21.12.2018 №603/11-28-13-05/ (а.с.10-17). Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем, як особою, відповідальною за фінансове врегулювання відповідно до МД від 24.07.2017 №UA901010/2017/006520, п.3 ч.2 ст.75, п.1 ст.278, п.1 ч.1 ст. 289 МК України, Закону України «Про митний тариф України» (групи 73-97) та регламентованих ставок ввізного мита на товар за кодом класифікації згідно додатку 1-А до глави 1 Двосторонньої Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та ЄС, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони, в частині заниження податкового зобов`язання з мита на товари, що ввозяться на територію України фізичними особами, на загальну суму 10398,59 грн.; п.3 ч.2 ст.75, п.1 ч.1 ст.289 МК України, пп. «в» п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 2079,72 грн. На підставі акта перевірки податковим органом 22.01.2019 винесені податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем ввізне мито в розмірі 12998,28 грн., з яких: 10398,59 грн. за податковими зобов`язаннями та 2599,65 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.7); №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів в розмірі 2599,65 грн., з яких: 2079,72 грн. за податковими зобов`язаннями та 519,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин, які регулюються Митним кодексом України (МК України).

Статтею 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини першої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

До переліку міжнародних договорів України, згідно з якими до товарів, що ввозяться громадянами на митну територію України, застосовуються преференційні та пільгові ставки ввізного мита за умови документального підтвердження їх походження входить, зокрема Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 р., яка ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 р. N 1678-VII. Відповідно до вимог п. 1 ст. 29 Глави 1 розд. IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року N 1678-VII (далі - Угода) кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди. Для кожного товару базова ставка ввізного мита, стосовно якої повинно застосовуватися поступове зменшення відповідно до п. 1 ст. 29 Глави 1 розд. IV Угоди, зазначається у Додатку I до Угоди. Статтею 26 Угоди встановлено, що положення Глави 1 розд. IV Угоди застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей Глави 1 розд. IV Угоди «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі 1 до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва"). Згідно з ст.1 Додатку «Протокол I щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол 1), з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі - Конвенція) Відповідно до ст. 15 Доповнень І , товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а;(b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED2), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b. Частиною 2 статті 31 Доповнення I «Визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, встановлено, що з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та EUR-MED, декларацій про походження і декларацій про походження EUR-MED та правильності інформації, що міститься в цих документів. Частинами 1 та 5 статті 32 Доповнення I «Визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, визначено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 43 МК України визначені документи, що підтверджують країну походження товару, якими є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару. Відповідно до статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Таким чином, наявність у контролюючого органу сумнівів щодо країни походження товару не є підставою для відмови у його митному оформленні, а є лише підставою для перевірки відповідних відомостей у встановленому законом порядку.

Крім того, пунктом 4 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску. гідно з частиною першою статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Відповідно до частини шостої вказаної статті МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України. Статтею 352 МК України визначено, що посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Також, відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах. Згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2018 р. у справі № 813/2699/17 дійшов висновку, що органи ДФС з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. При цьому, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо вартісних характеристик товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно електронної МД від 24.07.2017 №UA901010/2017/006520 (а.с. 55) та відповідних додатків до неї, фізичною особою ОСОБА_2 (одержувач та декларант в одній особі) здійснено митне оформлення транспортного засобу, на загальну суму 6900 EUR (що становить 207971,69 грн). Товар оформлений за кодом «Засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання: - Трактори (за винятком тракторів товарної позиції 8709): - Трактори колісні для напівпричепів: - що використовувалися» згідно УКТ ЗЕД. Країна відправлення - Республіка Польща (гр. 15 МД). Відповідно до гр.9 вказаної МД особою, відповідальною за фінансове врегулювання по даній декларації виступає ОСОБА_1 .

Зазначена обставина спростовує твердження скаржника про те, що вона не є особою, яка має нести відповідальність за правильність декларування ввезеного на територію України товару.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими доводи скаржника про відсутність підстав для врахування письмової інформації фіскального органу Польщі, отриманого після здійснення митного оформлення товару.

Так, наведені вище положення Митного кодексу України наділяють контролюючі органи правом проведення перевірки відомостей, зазначених у митній декларації, у тому числі, шляхом звернення до компетентного органу, який видав сертифікат переміщення товару.

Судом першої інстанції досліджено зміст наданих відповідачем документів на підтвердження правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, за результатами чого встановлено, що експортером не було надано відповідних документів на підтвердження статусу походження, тому товар не підпадає під преференційний митний режим (лист 1401-ІОС.4331.30.2017.1 Управління фіскальної адміністрації у Варшаві, Республіка Польща) (а.с.58).

Наданий скаржником сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу 015865 від 21.07.2017 не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки не є документом, який підтверджує статус походження товару у розумінні Митного кодексу України та Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом. Крім того, зазначений сертифікат було видано 21.07.2017 на території України до здійснення митного оформлення транспортного засобу відповідно до митної декларації від 24.07.2017, однак обґрунтованих пояснень щодо підстав його ненадання контролюючому органу скаржником не наведено (а.с.131).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, оскаржене рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає. Апеляційна скарга має бути залишена без задоволення у зв`язку з тим, що наведені в ній доводи не знайшли свого підтвердження при її розгляді.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 р. в адміністративній справі №340/1005/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 січня 2020 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук