Справа № 300/2380/19
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" лютого 2020 р. справа № 300/2380/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Матвіїв Богдан Миколайович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови позивачу у видачі довідки особи без громадянства та зобов`язання видати документ (довідку), що підтверджує особу позивача, як особу без громадянства.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач народився в с. Амірмахмуд, Агдашського району, Азербайджанської Республіки. У зв`язку з військовим конфліктом в Нагірному ОСОБА_2 , позивач у січні 1994 року покинув Азербайджанську Республіку - країну, де постійно проживав, та прибув до України. Будь-яких документів для підтвердження позивача, як особи в якості біженця, іноземця чи особи без громадянства, яка перебуває (проживає) на законних підставах на території України, позивач не виготовив. Зазначено, що 14.05.2002 Апеляційним судом Київської області позивач засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за статтею 93 пунктами "а, г, ж, з, и" Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). В період з 1994 року по даний час документи, які б посвідчували приналежність позивача до громадянства будь-якої з країн виготовлені не були. Відповідно до відповіді Консульського відділу Посольства Азербайджанської республіки в Україні №1/054/А від 16.12.2016, приналежність позивача до громадянства Азербайджанської Республіки не встановлено. Позивач зазначає, що він є особою без громадянства відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому, документи, які підтверджують наявність статусу апатрида в позивача відсутні, що унеможливлює реалізацію його правосуб`єктності шляхом реалізації основоположних прав і свобод людини, зокрема права на шлюб. Зазначено, що 18.04.2019 на адресу відповідача було скеровано адвокатський запит щодо легалізації позивача на території України, за результатом розгляду якого, 02.05.2019 отримано відповідь з повідомленням про відсутність підстав для отримання позивачем посвідок на проживання. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у видачі позивачу довідки особи без громадянства, посилаючись на вимоги частини 2 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" щодо права на визнання його правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
09.12.2019 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 20.12.2019 (а.с.25-27), відповідно до якого Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області заперечило щодо задоволення позовних вимог. Згідно відзиву представник відповідача зазначив, що до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області позивач не звертався за документуванням (довідкою), що підтверджує особу без громадянства, або інших правовстановлюючих документів. Водночас зазначено, що 19.04.2019 до відповідача надійшов адвокатський запит представника позивача Матвіїва Б.М. про наданням роз`яснення щодо документів, які необхідні позивачу для легалізації на території України (отримання довідки особи без громадянства або інших правовстановлюючих документів). На адвокатський запит представника позивача своєчасно, в межах встановленого законодавством 5-денного строку, відповідач надав вичерпну відповідь. Представник відповідача вказує, що адвокатський запит не може вважатися заявою позивача про надання адміністративної послуги. Крім цього, зазначає, що адвокатський запит подано з порушенням вимог абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", з підстав, що адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідач та представник відповідача правом на подання відповіді на відзив не скористалися.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Амірмахмуд, Агдашського району, Азербайджанської Республіки (а.с.10, 12).
У військовому квитку позивача НЗ №6201099 зазначена національність позивача азербайджанець (а.с.13-15).
Відповідно до довідки №1/054/А від 16.12.2016, виданої консульським відділом посольства Азербайджанської Республіки в Україні, указом Кабінету Міністрів Азербайджанської Республіки "Порядок визначення приналежності особи до громадянства" від 18.03.2015 приналежність позивача не визнана, у зв`язку з незнайденням необхідних доказів (а.с.16).
Адвокат Матвіїв Б.М. звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з адвокатським запитом №б/н від 18.04.2019, відповідно до якого зазначив, що 14.05.2002 Апеляційним судом Київської області позивача засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за статтею 93 пунктами "а, г, ж, з, и" Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). На даний час у позивача відсутні будь-які документи, які посвідчують його особу. Разом з тим, останній не претендує на отримання громадянства України. Просив вказати, які документи необхідно надати позивачу для його легалізації на території України (отримання довідки особи без громадянства або інших правовстановлюючих документів) (а.с.17).
За результатом розгляду вказаного адвокатського запиту від 18.04.2019, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області відповіддю від 24.04.2019 за №2601.5.2-3553/26.2-19, посилаючись на норми статті 1, 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статті 10 Закону України "Про імміграцію", повідомило, що на даний час жодних підстав для отримання посвідок на проживання позивача не виявлено. Одночасно проінформовано, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України і з певних причин не мають документів, що посвідчують їх особу, отримують документи в дипломатичних установах країн громадянства чи постійного проживання (походження) (а.с.18, 19).
Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у відмові позивачу у видачі довідки особи без громадянства, просить суд зобов`язати відповідача видати документ (довідку) що підтверджує особу позивача як особу без громадянства.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (пункт 7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (пункт 8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (пункт 9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (пункт 10); країна походження іноземця або особи без громадянства - країна чи країни громадянської належності або країна попереднього постійного проживання (пункт 13); особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином (пункт 15).
Згідно статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Відповідно до частин 1, 3 статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій-п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.
У відповідності до частин 4-17 статті 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" підставами для видачі посвідок на постійне та тимчасове проживання, серед встановлених документів, є заява іноземця або особи без громадянства.
Як встановлено, адвокат Матвіїв ОСОБА_3 .М. звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області з адвокатським запитом №б/н від 18.04.2019, відповідно до якого зазначив, що 14.05.2002 Апеляційним судом Київської області позивача засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за статтею 93 пунктами "а, г, ж, з, и" Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). На даний час у позивача відсутні будь-які документи, які посвідчують його особу. Разом з тим, останній не претендує на отримання громадянства України. Просив вказати, які документи необхідно надати позивачу для його легалізації на території України (отримання довідки особи без громадянства або інших правовстановлюючих документів) (а.с.17).
Отже, вказаний адвокатський запит не є заявою позивача про отримання відповідної посвідки на проживання, а є запитом про надання інформації адвокату для надання правової допомоги клієнту про документи, які необхідно надати позивачу для його легалізації на території України, як особи без громадянства.
За результатом розгляду вказаного адвокатського запиту від 18.04.2019, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області відповіддю від 24.04.2019 за №2601.5.2-3553/26.2-19, посилаючись на норми статті 1, 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статті 10 Закону України "Про імміграцію", повідомило, що на даний час жодних підстав для отримання посвідок на проживання позивача не виявлено. Одночасно проінформовано, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України і з певних причин не мають документів, що посвідчують їх особу, отримують документи в дипломатичних установах країн громадянства чи постійного проживання (походження) (а.с.18, 19).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Як зазначено вище, частиною 2 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Посилання представника позивача на вимоги частини 2 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" є необґрунтованим, оскільки судом не встановлено, представником позивача та позивачем не доведено наявності факту подання позивачем заяви про отримання відповідної посвідки на проживання, встановленої Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу у видачі довідки особи без громадянства, оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою про отримання відповідної посвідки на проживання, встановленої Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", при цьому, відповідач надав відповідь за результатом розгляду адвокатського запиту про надання інформації.
З врахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд дійшов до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови позивачу у видачі довідки особи без громадянства та похідної вимоги про зобов`язання видати документ (довідку), що підтверджує особу позивача, як особу без громадянства.
Щодо строків звернення до суду з даним позовом суд зазначає, що адвокат звернувся до суду в інтересах позивача з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання до вчинення дій.
Суд зазначає, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача, яку вважає триваючим порушенням.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Вказана правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/401/17.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд зауважує, що основною складовою "права на суд" є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові та практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вказане, при зверненні до суду з даним позовом представником позивача не порушено шестимісячного строку, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.