Справа № 200/10039/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року справа №200/10039/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Т.Г. Арабей, І.В. Геращенка, розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 р. (повний текст рішення складено 25 жовтня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/10039/19-а (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромінерал" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євромінерал" (далі - позивач) 13.08.2019 звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просило визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2019 року № № , яким встановлено суму завищення бюджетного відшкодування на 319 923 грн. та нараховано штраф в сумі 159 961, 50 грн.; від 17.04.2019 року № , яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 50 779, 00 грн.; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 200/10039/19-а позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2019 року, яким встановлено суму завищення бюджетного відшкодування на 319 923 грн. та нарахований штраф в сумі 159 961,50 грн.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2019 року, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 50 779,00 грн.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 130-134).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вважає, що порушення у позивача виникли у результаті включення в податковий кредит вересня-грудня 2018 року податкових накладних, отриманих від ТОВ «Балтранс» на загальну суму 356 685, 84 грн.

В порушення ст. 9 Закону № 996 до перевірки позивачем надано акт № 1 від 14.03.2019 року сумісного виміру відстані від вскришного забою до відвалу, в якому не в повному обсязі зазначено обов`язкові реквізити. Окрім цього, до перевірки не надано оперативних даних про об`єми послуг, які нібито надавались на адресу позивача щоденно, товарно-транспортні накладні, розрахунки витрат дизельного палива, відомостей витрат дизельного палива встановленого зразку.

Таким чином, за твердженням апелянта, позивачем проведено документальне оформлення господарських операцій по взаємовідносинах з контрагентом-постачальником, які фактично не здійснювались в межах господарської діяльності підприємства та не мали реального характеру.

У зв`язку з наведеним, апелянт вважає, що є доведеним факт порушення позивачем п.п. 14.1.18, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, тобто безпідставне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Балтранс» на загальну суму 356 685, 84 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромінерал» (; 84571, Донецька обл., Бахмутський район, с.Опитне, вул.Київська, 5), пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації та згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС-України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки (а.с. 87-88).

Відповідач, Головне управління ДФС Донецької області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Головним управлінням ДФС Донецької області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромінерал» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку по декларації за грудень 2018 року.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки складений акт від 15.03.2019 № 257 /05-99-12-02/34850038.

У висновках акту перевірки вказано на порушення:

- пп.14.1.1.18, пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту (рядок 17) та суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19) по взаєморозрахунках з підприємством ТОВ «Балтранс» та ТОВ «Редтраєр» (нерезидент) у розмірі 370 702 грн.

- п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України в частині завищення суми бюджетного відшкодування по декларації за листопад 2018 року у розмірі 8 646,29 грн. (платіжні доручення грудня 2018 року).

- відмова у наданні бюджетного відшкодування по декларації за грудень 2018 року у відповідності з абз.10 п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України у зв`язку з наявністю податкового боргу 908,67 грн. (а.с. 14-29).

За результатами документальної позапланової перевірки Товариство з обмеженою відповідальністю «Євромінерал» були прийняті повідомлення рішення:

- № від 17.04.2019 року яким встановлено суму завищення бюджетного відшкодування на 319 923 грн. та нарахований штраф в сумі 159 961,50 грн.

- № від 17.04.2019 року, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 50 779,00 грн. (а.с. 12-13).

08.05.2019 року позивачем спірні податкові повідомлення-рішення були оскаржені в адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою 12.07.2019 року було прийнято рішення за № 3270 про залишення прийнятих податкових повідомлень-рішень без змін, а скарги без задоволення (а.с. 34-41).

Спірним питанням даної справи є прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 17.04.2019 року № , № .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

За унормуванням пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України окреслено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V цього Кодексу.

За нормою п.п. а п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За змістом п. 186.1 статті 186 Податкового кодексу України місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Унормуванням п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

За приписами п.п. а п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За визначенням п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Правилом п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит - це елемент розрахунку суми податку на додану вартість, яку має сплатити платник до бюджету. Це по суті розмір податку на додану вартість, що був оплачений платником податку на додану вартість на користь своїх контрагентів-інших платників податку на додану вартість, з приводу якої в останніх вже виник обов`язок щодо сплати відповідної суми податку до бюджету.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Тобто, отримавши податкові накладні від контрагентів, у позивача виникло право на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом б 200.1 цієї статті, така сума: підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до п.44.1 якої для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Згідно ст. 1 цього Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За визначенням ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статі 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року (далі Положення № 88), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Отже, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону № 996-XIV.

В ході судового розгляду судом встановлено, що 31.01.2018 року між ТОВ «Евромінерал» (замовник) та ТОВ «Балтранс» (виконавець) було укладено договір № 31/01/18-03 про надання транспортних послуг з перевезення грунту на відвал (а.с.43-44).

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем були надані до перевірки та суду наступні документи:

- податкові накладні № 1 від 28.12.2018 року, № 2 від 30.11.2018 року, № 7 від 31.10.2018 року, № 8 від 30.09.2018 року, № 1 від 01.09.2018 року;

- акти здачі - приймання робіт/послуг від 01.09.2018 року, від 30.09.2018 року, від 31.10.2018 року, 30.11.2018 року, від 28.12.2018 року:

- платіжні доручення № 3463 від 24.09.2018, № 4461 від 30.11.2018, №3893 від 29.10.2018, № 4632 від 13.12.2018, № 4125 від 08.11.2018, № 3296 від 06.09.2018, № 4328 від 22.11.2018, № 2985 від 20.08.2018, № 3103 від 28.08.2018, № 4261 від 13.11.2018, № 3347 від 13.09.2018, № 23.11.2018, № 4449 від 23.11.2018, № 3597 від 26.09.2018, № 4689 від 27.12.2018, № 3054 від 22.08.2018, № 3884 від 12.10.2018, № 2905 від 15.08.2018, № 2885 від 08.08.2018, № 3852 від 11.10.2018, № 3735 від 10.10.2018, № 4558 від 07.12.2018 (а.с. 50-61).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень став висновок про те, що господарські відносини з надання послуг з перевезення грунту на відвал з ТОВ «Балтранс» не мали реального характеру, оскільки :

- акт № 1 від 14.03.30219 року сумісного виміру відстані від вскришного забою до відвалу не має реквізитів та печаток підприємства, дані відповідальних осіб та їх підписів, що передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку;

- до перевірки не надано оперативних даних про об`єми послуг, товарно-транспортні накладні, розрахунки норм витрат дизельного палива, відомостей витрат дизельного палива;

- згідно фінансового звіту підприємства за 2018 рік контрагента позивача - ТОВ «Балтранс» відсутні основні засоби та працює 8 осіб.

При цьому, в Акті перевірки наведено перелік первинних документів, досліджених під час перевірки, у тому числі, податкові накладні, акти прийому-здачі виконаних транспортних послуг, платіжні документи.

Будь - які зауваження щодо складання податкових накладних в акті перевірки не зазначені.

Таким чином, досліджені під час судового розгляду документи бухгалтерського та податкового обліку, є належними первинними документами, які є підставою для податкового обліку та містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарської операції, яка відбулась між позивачем та його контрагентом.

Згідно із ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Частиною 6 ст. 13 зазначеного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру таких відомостей, як, зокрема, про відсутність (наявність) заборгованості із сплати податків і зборів тощо.

В свою чергу, статтею 10 цього Закону визначено, що якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідачем не надано відомостей про скасування свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника податку на додану вартість підприємства-контрагента позивача чи визнання їх недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання відповідних договорів.

Суд звертає увагу на те, що станом на дату укладення і виконання угод з контрагентом, цій суб`єкт господарювання був зареєстрований у передбаченому законодавством порядку і був платниками ПДВ, тобто він мав спеціальну податкову та цивільну правосуб`єктність.

Крім того, за правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 03.05.2012 у справі № К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб`єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Відповідач не вказав у акті перевірки та не надав суду доказів, які б свідчили про нікчемність правочину договору № 31/01/18-03, укладеного позивачем із ТОВ «Балтранс».

Вказаний правочин не визнавався недійсним у судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Податковий кодекс України визначає податкову накладну, як єдиний документ, який підтверджує суми податкового кредиту і на підставі якого платник податків має право формувати податковий кредит. При цьому, податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від факту декларування та сплати контрагентом його зобов`язань.

Посилання апелянта на те, що позивач не надав товарно-транспортні накладні, оперативні дані про об`єми послуг, розрахунків та відомостей норм витрат дизельного палива є необґрунтованими, оскільки зазначені документи не є документами первинного бухгалтерського обліку.

Крім того, відповідачем не взято до уваги, що перевезення породи здійснювалось у кар`єрі, тому доводи про необхідність складання товарно-транспортних накладних є безпідставними.

Також хибними є доводи відповідача щодо ненадання розрахунків та відомостей норм витрат дизельного палива, оскільки його вартість не входила у вартість наданих послуг.

Не надання вищезазначених документів, а також зазначені відповідачем недоліки при складанні акта № 1 від 14.03.2019 року сумісного виміру відстані від вскришного забою до відвалу не може бути підставами для висновку про нереальний характер господарських операцій, оскільки це спростовується наданими позивачем в ході перевірки первинними документами.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Разом з тим, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, у разі можливості ідентифікації зазначеного документу та наявності головних реквізитів задля такої ідентифікації, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку про те, що господарська операція по договору, що укладені між позивачем та ТОВ «Балтранс», не мали реального характеру, та про порушення позивачем податкового законодавства в частині декларування податку на додану вартість.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 17.04.2019 року № та № від 17.04.2019 року є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті всупереч вимогам Конституції та законів України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромінерал» судом першої інстанції правомірно задоволено повному обсязі.

За унормуванням ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що приймаюче спірні податкові повідомлення-рішення він діяв правомірно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 р. у справі № 200/10039/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений 5 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко