Справа № 120/4170/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 січня 2020 р. Справа № 120/4170/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Тетяни Василівни

представника відповідача: Чугаєнко Катерини Євгеніївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоші Катерини Іванівни (вул. Горького, б. 88, м. Немирів, 22800)

Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21000)

про: визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язанння вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Державного кадастрового реєстратора відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоші Катерини Іванівни (далі - відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 № РВ-019 від 07.10.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву від 02.10.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019 та долучені до неї документи про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 . Рішенням 15 позачергової сесії Немирівської міської ради 6 скликання № 522 позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною вище адресою. У зв`язку з цим, позивачем було виготовлено проект землеустрою та він звернувся з ним до відповідача з метою внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. За результатами розгляду заяви позивача та проекту землеустрою, відповідач рішенням від 07.10.2019 року № РВ-019 відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Підставою відмови стала «невідповідність поданих документів вимогам законодавства, а саме: земельна ділянка, що відводиться позивачеві перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічного-санаторія «Авангард ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», згідно картографічних матеріалів». Позивач таку відмову вважає незаконною, оскільки таким чином відповідач порушує законне право позивача користуватися належним йому нерухомим майном. Позивач вказує, що при відмові відповідач зазначив підставу, яка не передбачена вичерпним переліком; ним також не зазначено конкретну норму закону, якій не відповідали подані документи; відповідач не прийняв до уваги лист ДП «Клінічного санаторія Авангард» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 22.04.2019 року про те, що він не заперечує проти відведення суміжної земельної ділянки та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Відповідач також посилається на інформацію з невідомих джерел. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом. Одночасно у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 16.12.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 08.01.2020 року. Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, відмовлено.

02.01.2020 року за вх. № 178 відповідачем 1 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона по суті спірних правовідносин пояснила наступне. Позивачем подано заяву від 02.10.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019 про державну реєстрацію земельної ділянки. Тож у відповідності до чинного законодавства відповідачем 1 було перевірено відповідність проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду позивача для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_2 , вимогам законодавства. Як наслідок було виявлено, що земельна ділянка, що відводиться позивачеві перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічного санаторія Авангард» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», згідно картографічних матеріалів (державного акту на право постійного користування землею Немирівському санаторію «Авангард» філіалу Хмельницького відділення АТ «Укрпрофоздоровниця»). З огляду на що позивачеві й було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Одночасно за вх. № 175 відповідачем 1 було подано клопотання про залучення співвідповідача - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

08.01.2020 року за вх. № 413 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи, призначеної на 08.01.2020 року, без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

У судовому засіданні 08.01.2020 року відповідач 1 вважала за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника. Клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підтримала та просила задовольнити. Суд протокольною ухвалою клопотання задовольнив та залучив до участі у справі відповідача 2 - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Одночасно зобов`язав позивача надіслати на адресу відповідача 2 позовну заяву з додатками, а відповідача 2 - надати, у передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), строки відзив на позовну заяву. Судове зсідання відкладено на 28.01.2020 року.

27.01.2020 року за вх. № 2382 відповідачем 2 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, а якому по суті спірних правовідносин пояснила наступне. Відповідач 1 з метою недопущення порушень вимог природоохоронного законодавства були звірені межі державного акту на право постійного користування землею Немирівському санаторію «Авангард» філіалу Хмельницького відділення АТ «Укрпрофоздоровниця», за наслідками чого виявлено невідповідність та прийнято оскаржуване рішення. При чому, причиною відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у рішенні зазначено: «невідповідність поданих документів вимогам, установленим ЗУ «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: земельна ділянка, що відводиться гр. ОСОБА_3 перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічного санаторія Авангард» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», згідно картографічних матеріалів (державного акту на право постійного користування землею Немирівському санаторію «Авангард» філіалу Хмельницького відділення АТ «Укрпрофоздоровниця»)». Додатково відповідач 2 вказав, що оскільки земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ДП «Клінічного санаторія Авангард» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на підставі державного акту про право постійного користування землею, не внесено до Державного земельного кадастру, державний кадастровий реєстратор не вважав за можливе зазначити окремою/самостійною підставою для відмови «знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини».

28.01.2020 року за вх. № 2612/20 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи, призначеної на 28.01.2020 року, без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, крім п. 4 позовної заяви щодо стягнення судового збору, яку позивач просив залишити без розгляду.

Цього ж дня за вх. № 2760/20 та 2759/20 відповідачем 2 через канцелярію суду надано рішення № РВ-019 від 31.05.2019 року та № РВ-019 від 02.08.2019 року.

У судове засідання 28.01.2020 року відповідач 1 не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник відповідача 2 вважала за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності позивача, його представника та відповідача 1. Відмову позивача від п. 4 позовної заяви щодо стягнення судового збору підтримала та не заперечувала щодо залишення позовної заяви у цій частині позовних вимог без розгляду.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням 15 позачергової сесії Немирівської міської ради 6 скликання № 522 від 11.01.2013 року позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

12.02.2019 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_2 щодо виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки в оренду, за результатами чого такий проект землеустрою було виготовлено.

28.05.2019 року позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, до якої додав необхідні документи.

Відповідач 1, за результатами розгляду заяви та доданих до них документів, рішенням № РВ-019 від 31.05.2019 року відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим ЗУ «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», а саме в Проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачеві на кадастровому плані та в переліку обмежень у використанні земельних ділянок, відсутнє обмеження 10.7 Парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва; Відповідно до картографічних матеріалів земельна ділянка примикає, а можливо і перетинає землі, які перебувають в постійному користуванні ДП «Клінічно-санаторія Авангард» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погодити з органом виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища.

29.07.2019 року позивач повторно звернувся до відповідача 1 з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, до якої додав усі необхідні документи.

Відповідач 1, за результатами розгляду заяви та доданих до них документів, рішенням № РВ-019 від 02.08.2019 року відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим ЗУ «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: згідно Постанови КМУ № 878 від 26.07.2001 року м. Немирів Вінницької області включено до списку історичних населених місць України, тому проект землеустрою позивача з метою недопущення порушень вимог природоохоронного законодавства доповнити викопіюванням з Історико-архітектурного опорного плану в частині відведеної земельної ділянки та відобразити межі об`єкта природо-заповідного фонду та його охоронну зону. Крім того, не відповідність схеми розташування земельної ділянки в проекті землеустрою, який поданий на реєстрацію ЗВ-019 від 28.05.2019 року та в проекті землеустрою, який поданий на реєстрацію ЗВ-019 від 29.07.2019 року, що унеможливлює чітко визначити межу природно-заповідного фонду, земельна ділянка, яка відводиться позивачеві примикає, а згідно картографічних матеріалів (державного акту на право постійного користування землею Немирівському санаторію «Авангард») перетинає землі, які перебувають в постійному користуванні ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

02.10.2019 року ФОП ОСОБА_2 звернулась в інтересах позивача до відповідача 1 з заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, до якої додано розроблений проект землеустрою.

Відповідач 1, розглянувши заяву та додані до неї документи, рішенням № РВ-019 від 07.10.2019 року відмовив у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим ЗУ «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: земельна ділянка, що відводиться позивачеві перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», згідно картографічних матеріалів (держанвого акту на право постійного користування землею Немирівського санаторію «Аванград» філіалу Хмельницького відділення АТ «Укрпрофоздоровниця»). Рекомендовано позивачеві доопрацювати документацію із землеустрою, привести у відповідність до вимог чинного законодавства. Після доопрацювання повторно у встановленому законодавством порядку для державної реєстрації земельної ділянки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до положень ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За приписами ч. 10 ст. 79-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, регулюються ЗУ "Про державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про державний земельний кадастр" державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про державний земельний кадастр" визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно ст. 6 ЗУ "Про державний земельний кадастр" ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Ч. 1 ст. 9 ЗУ "Про державний земельний кадастр" встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЗУ "Про державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 ЗУ "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, АДРЕСА_1 обласного значення).

За змістом ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Аналогічні вимоги щодо необхідності подання державному кадастровому реєстратору разом із заявою про державну реєстрацію оригіналу погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою та електронного документу визначені у п. 110 Порядку № 1051.

Відповідно до п. 111 Порядку № 1051 державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); - робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; - надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77 - 85 цього Порядку в разі: - невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту; - розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; - розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; - подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Ч. 6 ст. 24 ЗУ "Про державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється шляхом внесення державним кадастровим реєстратором до Державного земельного кадастру визначених законом відомостей про земельну ділянку. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подається заява за встановленою формою, оригінал документації із землеустрою. Державний кадастровий реєстратор, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви, перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову. За результатами розгляду наданих документів, державний реєстратор приймає рішення про внесенні відомостей до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей. При цьому, підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Даний перелік підстав для відмови є вичерпним, загальним для всіх та не передбачає розширеного тлумачення. Відмова з інших, не передбачених у вказаному вище переліку, причин є незаконною.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Розробивши відповідний проект землеустрою, позивач неодноразово звертався до відповідача 1 з метою внесення відомостей про земельну ділянку, надавши останньому усі необхідні документи. Відповідач 1, за наслідками розгляду наданих документів, прийняв спірне рішення № РВ-019 від 07.10.2019 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, вказавши на невідповідність поданих документів вимогам, установленим ЗУ «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: земельна ділянка, що відводиться позивачеві перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», згідно картографічних матеріалів (держанвого акту на право постійного користування землею Немирівського санаторію «Аванград» філіалу Хмельницького відділення АТ «Укрпрофоздоровниця»).

Суд, проаналізувавши зміст оскаржуваного рішення, прийшов до висновку, що відповідач 1 як на підставу невідповідності поданих позивачем документів вимогам законодавства посилається на те, що земельна ділянка перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Між тим, такі підстави як невідповідність поданих документів вимогам законодавства та знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини є цілком самостійними підставами для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та не передбачають вираження одна одної через свій зміст. Адже у разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є невідповідність поданих документів вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає відомості, що виявлені у поданих документах та свідчать про їх невідповідність вимогам законодавства з посиланням на нормативно-правовий акт та його положення, з якими виявлено невідповідність поданих документів. У разі ж коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є розташування об`єкта у межах іншого об`єкта Державного земельного кадастру, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру, з яким виникає перетинання меж таких об`єктів, та/або кадастровий номер земельної ділянки, якщо таким об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка.

Таким чином, відповідач 1 відмовив у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав не передбачених чинним законодавством.

В контексті цього суд зазначає, що відповідач 1, вказуючи на те, що земельна ділянка, що відводиться позивачеві, перетинає межі земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», попри приписи Порядку № 1051 не зазначив обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру, з яким виникає перетинання меж таких об`єктів, та/або кадастровий номер земельної ділянки, якщо таким об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка.

Суд зазначає, що земельна ділянка, яка перебуває в користуванні ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не внесена до Державного земельного кадастру. Таким чином, фактичне перетинання земельної ділянки позивача земельної ділянки ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки остання земельна ділянка не є виділеною, адже формування земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ст. 791 ЗК України).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 420/914/19.

Перетинання меж земельної ділянки іншими земельним ділянками не створює порушення прав ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи містяться: лист головного лікаря ДП «Клінічний санаторій «Аванград» від 22.04.2019 року за вих. № 907, в якому останній повідомляє, що ДП «Клінічний санаторій «Аванград» не заперечує проти відведення позивачеві земельної ділянки в оренду площею 0,0648 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_2; та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, яким зафіксовано те, що у присутності власників/землекористувачів суміжних земельних ділянок: від А до Б землі Немирівської міської ради; від Б до В ДП «Клінічний санаторій «Авангард» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»; від В до Г землі загального користування (вул. Шевченка); від Г до А щемлі гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_5 склали цей акт, зокрема, про те, що землекористувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено.

Суд у цьому контексті не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що відповідач 1 не прийняв до уваги вказані документи у зв`язку із тим, що головний лікар ДП «Клінічно-санаторія Аванград» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» не має спеціальних знань у сфері земельних правовідносин, з огляду на те, що вказаний лист підписаний головним лікарем, який є посадовою особою та за всі свої рішення та дії несе персональну відповідальність, передбачену чинним законодавством. І перед вчиненням дій, прийнятті рішень, у тому числі, надання відповіді, за результатами розгляду відповідних звернень, посадова особа здійснює всебічне та повне вивчення питання із залученням компетентних та відповідальних осіб.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що акт прийому-передачі межових знаків підписаний міським головою В.М.Качуром.

До того ж, суд наголошує на тому, що у відповідності до висновку № 05-2019/70 від 23.05.2019 року Відділу містобудування та архітектури Немирівського району Вінницької області, останнім погоджено проект землеустрою щодо відведення позивачеві земельної ділянки загальною площею 0,0648 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Дослідивши оскаржуване рішення, суд вказує, що останнє прийняте з порушенням приписів ст. 2 КАС України, а тому доходить висновку, що воно є протиправним. Від так, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення за № РВ-019 від 07.10.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої, адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправним рішення № РВ-019 від 07.10.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру задовольнив, відповідно позовна вимога про скасування рішення також підлягає задоволенню, як похідна.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву від 02.10.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019 та долучені до неї документи про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, суд зазначає таке.

Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд може прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом.

У своїх рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини")..

В п. 145 рішення від 1511.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Разом з тим, суд зважає й на правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену у постанові від 24.03.2016 року у справі № К/800/22687/15, в якій останній вказав, що суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов`язуючи його приймати рішення про державну реєстрацію прав.

З огляду на викладене, враховуючи те, що оскаржуване рішення порушує право позивача та з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву від 02.10.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019 та долучені до неї документи про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру також підлягає задоволенню.

При цьому, з огляду на те, що позивач не одноразово звертався до відповідача, який кожного разу відмовляв йому у внесенні відомостей до реєстру, суд, з урахуванням приписів ст. 9 КАС України, з метою ефективного та належного захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача прийняти вмотивоване рішення, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні за наслідками розгляду заяви позивача від 02.10.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019 та долучених до неї документів про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що відповідач 1 не є самостійною юридичною особою, а є лише посадовою особою органу державної влади від імені якого вона й здійснює свої владні повноваження, суд вбачає за необхідне стягнути судовий збір безпосередньо з відповідача 2.

Разом з тим, суд не приймає до уваги відмову позивача від п. 4 позовної заяви щодо стягнення судового збору, адже це не є позовною вимогою у розумінні КАС України. Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильно сформованого змісту позовних вимог залежить і ефективність судового захисту. Більш того, імперативними приписами ч. 1 ст. 143 КАС України на суд покладається обов`язок вирішити питання щодо судових витрат у рішення, постанові або ухвалі.

Таким чином, з відповідача 2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1 921 грн. 00 коп..

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоші Катерини Іванівни, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоші Катерини Іванівни № РВ-019 від 07.10.2019 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логошу Катерину Іванівну повторно розгянути заяву від 02.10.2019 року за реєстраційним номером ЗВ-019 та долучені до неї документи про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, за наслідками чого прийняти вмотивоване рішення, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 921 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач 1 - Державний кадастровий реєстратор відділу у Немирівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логоші Катерини Іванівни (вул. Горького, б. 88, м. Немирів, 22800)

Відповідач 2 - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, б. 63, м. Вінниця, 21000)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 03.02.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна