Справа № ЗП/360/1/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № ЗП/360/1/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у порядку письмового провадження заяву адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду до подання позовної заяви надійшла заява адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області вчиняти дії щодо примусового видворення громадянки Індії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що громадянка Індії ОСОБА_1 була документована посвідкою на тимчасове проживання, строк дії спливає 01.02.2020. Загальний строк для подання документів позивачем для обміну посвідки на тимчасове проживання спливав 13.01.2020.

Однак, 13.01.2019 ОСОБА_1 була не взмозі подати документи, у зв`язку з тим, що перебувала на лікарняному, на підтвердження чого управлінню Державної міграційної служби України в Луганській області разом з іншими документами було надано довідку №1 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІV рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад, яка була видана комунальним некомерційним підприємством «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської районної ради» 13.01.2020. Проте, управління Державної міграційної служби України в Луганській області протиправно, на думку позивача, не звернуло увагу на наявність поважних підстав для пропуску встановленого строку для звернення до органів ДМС з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання.

З метою продовження строку законного перебування на території України, позивач 16.01.2020 звернулась до управління Державної міграційної служби України в Луганській області у зв`язку з необхідністю обміну її посвідки на тимчасове проживання в Україні, оскільки вона була переведена за напрямом підготовки 1201 «Медицина», спеціальності 7.12010001 - «Лікувальна справа», що навчається за контрактом (англійська мова навчання) за кредитно-модульною системою організації навчального процесу, яка виконала вимоги навчального плану і програму з поточних дисциплін, на XI семестр 2019/2020 н.р. для навчання в групі 9і (термін навчання до 01.08.2020) відповідно до наказу № 389 від 30.08.2019.

За результатами розгляду звернення позивача управлінням ДМС України в Луганській області прийнято повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16.01.2020 №0194, яким позивачу фактично відмовлено у подальшому законному перебуванні на території України після 01.02.2020 (дата закінчення терміну дії поточної посвідки на тимчасове проживання позивача), та протиправно позбавлено права на навчання та вільній вибір місця проживання.

На думку представника позивача, управління Державної міграційної служби України в Луганській області допустило протиправну бездіяльність щодо нерозгляду документів, поданих з об`єктивно поважною причиною строку їх подання та вимусило позивача залишити територію України. Бездіяльність управління Державної міграційної служби України в Луганській області та систематичне порушення ним законодавства України призводить до порушення гарантованих Конституцією України та міжнародними актами базисних прав людини та громадянина, зокрема, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та на доступ до освіти.

Крім того, зазначає, що повідомлення управління Державної міграційної служби України в Луганській області від 16.01.2020 не відповідає ч.2 ст.2 КАС України, оскільки було проігноровано поважну підставу пропущення строку подання необхідних документів.

Відмова управління Державної міграційної служби України в Луганській області має наслідком заборону проживання та перебування позивача на території України після 01.02.2020, що з огляду на бажання позивача захистити свої права та законні інтереси в суді, позбавить його ще й конституційного права на доступ до правосуддя, оскільки участь у судовому процесі через адвоката не є реалізацією вказаного права в повній мірі.

Зауважує, що позивачем сплачена велика сума коштів за навчання та гуртожиток, і вона не має фінансової можливості придбати квитки на літак з метою очікування ухвалення рішення у цій справі за межами України. А навчальний заклад у випадку пропуску позивачем занять відрахує його з освітньої програми без повернення грошей.

Тому, невжиття заходів забезпечення позову несе небезпеку заподіяння шкоди правам позивача, його свободам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Крім того, зупинення дії спірного рішення не буде мати того ефекту як пряма заборона відповідачу вчиняти дії щодо примусового видворення позивача за межі України, що буде справжньою та ефективною передумовою подальшого примусового виконання судового рішення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного.

Пунктом 1 частини 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви -до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Разом з тим, позивачем не наведено жодних істотних обставин та не надано належних доказів, які б вказували на наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення, а також того, що без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим захист цих прав свобод та інтересів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд зауважує, що заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо не вжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, для можливості застосування судом форм забезпечення позову, про які просить позивач, необхідна наявність певних підстав, передбачених чинним законодавством України, підтверджених відповідними доказами.

Представник позивача в заяві про забезпечення позову зазначає, що 16.01.2020 позивач звернулась до управління Державної міграційної служби України в Луганській області з заявою, у зв`язку з необхідністю обміну її посвідки на тимчасове проживання в Україні, надавши разом з іншими документами довідку №1 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІV рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад, яка була видана комунальним некомерційним підприємством «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської районної ради». За результатами розгляду звернення позивача управлінням ДМС України в Луганській області прийнято повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16.01.2020 №0194, яким позивачу фактично відмовлено у подальшому законному перебуванні на території України після 01.02.2020.

При цьому, представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивачем до управління ДМС України в Луганській області було дійсно надано довідку №1 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІV рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад, яка була видана комунальним некомерційним підприємством «Кремінська багатопрофільна лікарня Кремінської районної ради».

Тобто, позивач посилаючись на очевидну протиправну бездіяльність управління ДМС України в Луганській області не надає доказів такої очевидної протиправності. Також, позивачем не надано доказів вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на примусове видворення позивача.

Окрім доводів представника позивача, що зупинення дії спірного рішення не буде мати ефекту, заява не містить й обґрунтування заходу забезпечення позову саме шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо примусового видворення позивача. Відсутні докази системного порушення відповідачем діючого законодавства, як зауважує представник позивача у пред`явленій заяві.

Таким чином, на підтвердження наведених у заяві підстав, позивачем до суду не надано належних та допустимих, достатніх та достовірних в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАСУ доказів. Також заява не містить предмету позову, з яким позивач має намір звернутися до адміністративного суду, що позбавляє суд можливості оцінити доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позовуз урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, безпідставною, відповідно, у її задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволені заяви, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника.

Керуючись статтями 150, 151, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову,- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.Є. Петросян