Справа № 0740/1047/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 0740/1047/18 пров. № 857/12569/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 0740/1047/18 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

суддя в 1-й інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення 15 год. 25 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 25.09.2019,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області, Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанови Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК324/846/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-133 від 26.07.2018 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю у розмірі 111 690,00 грн. та постанови Міжгірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 14.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП №57188902.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем було проведено інспекційне відвідування позивача, за наслідками якого складено Акт №ЗК324/846/АВ від 13.07.2018 року, Протокол про адміністративне правопорушення №ЗК 324/846/АВ/П/ПТ від 13.07.2018 року, Припис про усунення виявлених порушень №ЗК 324/846/АВ/П від 13.07.2018 року. В ході проведеного інспекційного відвідування відповідач прийшов висновку, що позивач порушив ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допустив до виконання робіт ОСОБА_2 без укладання трудового договору. 26.07.2018 відповідачем було винесено Постанову №ЗК 324/846/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-133 про накладення на позивача штрафних санкцій за порушення законодавства про працю у розмірі 111690,00 грн..

Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_2 була допущена до роботи офіціантом з 18.06.2018 року на підставі договору про виробничу практику учнів Міжгірського ліцею, який був укладений з керівником навчального закладу на період з 18.06.2018 року по 30.06.2018 року, а з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року ОСОБА_2 була прийнята позивачем на роботу офіціантом, згідно укладеного трудового договору. 17.07.2018 року вказані документи були надіслані відповідачеві. Окрім того зазначає, що 14.08.2018 року постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області було закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 43 ч. 1 КУпАП, щодо позивача, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Таким чином, вважає, що ним не було порушено норми трудового законодавства.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову №ЗК324/846/АВ/П//ПТ/-ТД-ФС-133 від 26.07.2018 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю у розмірі 111690,00 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Скаржник вказує, що суд першої інстанції під час вирішення справи не повно та не всебічно дослідив обставини справи, а матеріали справи підтверджують факт порушення відповідачем трудового законодавства.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Матеріалами справи підтверджується, що Управлінням Держпраці у Закарпатській області 07.06.2018 видано наказ №96 про проведення інспекційного відвідування позивача щодо порушень при оформленні трудових відносин на підставі службової записки головного державного інспектора Цапулич Н.І. від 04.10.2018..

На підставі наказу видано направлення від 14.06.2018 №604 на проведення інспекційного відвідування позивача з метою перевірки додержання законодавства про працю за зверненням щодо дотримання трудового законодавства при оформленні трудових відносин.

За результатами проведеного інспекційного відвідування позивача складено Акт №ЗК324/846/АВ від 13.07.2018 року.

Як зазначено в Акті, в ході інспекційного відвідування було встановлено, що позивач здійснює свою діяльність в колибі «Горянин» за адресою с. Пилипець, урочище Шипіт-Лазок, 348. При проведенні 13.07.2018 року інспекційного відвідування було виявлено, що за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача була присутня працівниця - ОСОБА_2 , яка у своєму поясненні від 13.07.2018 зазначила, що вона працює приблизно з 01.07.2018 року офіціантом і виконує свої обов`язки як офіціант, який знаходиться на практиці. Разом з тим, вказаною особою зазначено, що ніяких угод з роботодавцем ФОП ОСОБА_1 не укладалось і заробітну плату не отримувала.

Вказаний Акт інспекційного відвідування за №ЗК324/846/АВ від 13.07.2018 року був підписаний позивачем, який зазначив, що не згідний з таким.

За наслідками проведеного інспекційного відвідування відповідачем винесено припис №ЗК324/846/АВ від 13.07.2018 року про усунення виявлених порушень. Також, за наслідками проведеного інспекційного відвідування було винесено Протокол про адміністративне правопорушення №ЗК324/846/АВ/П/ПТ від 13.07.2018 року, а саме: щодо порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 41 КУпАП (а.с. 14-15).

26.07.2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області було винесено постанову за №ЗК324/846/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-133 про накладення на позивача штрафу в сумі 111 690,00 грн. за порушення законодавства про працю, а саме: за використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпПУ

Не погоджуючись із прийнятою №ЗК324/846/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-133 про накладення на позивача штрафу в сумі 111 690,00 грн. за порушення законодавства про працю, а саме: за використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпПУ, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується те, що ОСОБА_2 на час здійснення інспекційного відвідування 13.07.2018 року виконувала обов`язки офіціанта в колибі «Горянин» за адресою с. Пилипець, урочище Шипіт АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , 348 на підставі укладеного з позивачем трудового договору №7 від 01.07.2018 року. Відтак, суд дійшов висновку про безпідставність та, відповідно, неправомірність прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу №ЗК324/846/АВ/П//ПТ/-ТД-ФС-133 від 26.07.2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КЗпП України, цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 21 КЗпП України надано визначення поняттю «трудовий договір», відповідно до якого таким є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з відповідністю до внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Норми ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачають відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, зокрема, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Із змісту наведеного слідує, що підставою для застосування вказаних санкцій є факт допуску без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб`єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України.

Такі відносини регулюються законодавством про працю, при цьому сторони розуміють та усвідомлюють таку обставину, але жодним чином не оформляють таких відносин. Сфера регулювання ст.24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які за своїм змістом регулюються трудовим законодавством, а застосування штрафних санкцій за абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року (далі - Порядок №509).

Для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, посадові особи уповноваженого органу повинні довести належними та допустимими доказами факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Відтак, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу Акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Відповідач посилається на те, що під час перевірки позивачнем не було надано договору про трудову діяльність з гр. ОСОБА_2 , а відтак вважає, що такий договір не міг бути осліджений та враховуватись на момент винемення результатів перевірки.

Однак як встановлено судом, ОСОБА_2 була допущена до роботи офіціантом з 18.06.2018 року на підставі договору про виробничу практику учнів Міжгірського ліцею, який був укладений з керівником навчального закладу на період з 18.06.2018 року по 30.06.2018 року, а з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року ОСОБА_2 була прийнята позивачем на роботу офіціантом, згідно укладеного трудового договору.

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_2 від 01.07.2018 року щодо прийняття її позивачем на роботу офіціантом на повний робочий день з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року, а також наявний трудовий договір №7 від 01.07.2018 року, який укладений між позивачем та ОСОБА_2 . Згідно даного договору ОСОБА_2 була прийнята позивачем на роботу офіціантом на період з 01.07.2018 року по 31.07.2018 року.

Тако встановлено, що згідно листа від 17.07.2018 року №01-17/18 позивач надіслав до відповідача копію трудового договору №7 від 01.07.2018 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , а також заяву ОСОБА_2 від 01.07.2018 року про прийняття її на роботу.

Також матеріалами справи підтверджується, що Міжгірським районним судом Закарпатської області розглядалися матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління Держпраці у Закарпатській області щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч. 3 КУпАП, а саме: за допуск до роботи ОСОБА_2 офіціантом в Колибі «Горянин» без укладення з нею трудового договору, згідно Протоколу, складеного відповідачем 13.07.2018 року.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.08.2018 року (справа №302/935/18) було закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 43 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Згідно з частинами 1, 2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу №ЗК324/846/АВ/П//ПТ/-ТД-ФС-133 від 26.07.2018 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст.243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року у справі № 0740/1047/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року.