Справа № 240/10664/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10664/19

Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

04 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії) щодо надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 16 вересня 2019 року щодо розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 4 березня 2019 року до 11 травня 2019 року;

- зобов`язати УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії надати ОСОБА_1 . достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно з запитом на отримання публічної інформації від 16 вересня 2019 року, а саме щодо розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 04 березня 2019 року до 11 травня 2019 року визначеного у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) у частині ненадання інформації на запит ОСОБА_1 . від 16 вересня 2019 року щодо повідомлення на підставі яких чинних нормативно-правових актів визначено його грошове забезпечення за період з 4 березня 2019 року по 11 травня 2019 року;

- зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) надати ОСОБА_1 інформацію, що запитувалася згідно з запитом на отримання публічної інформації від 16 вересня 2019 року, на підставі яких чинних нормативно-правових актів визначено його грошове забезпечення за період з 4 березня 2019 року по 11 травня 2019 року;

- у задоволенні решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати частково у відповідній частині рішення суду першої інстанції від 30.10.2019 та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідач при наданні листа від 20.09.2019 проігнорував право позивача на отримання достовірної та точної інформації щодо розміру грошового забезпечення позивача.

Відповідач в свою чергу не погодившись із рішення суду першої інстанції також звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що запит ОСОБА_1 щодо зазначення інформації на підставі яких нормативно-правових актів визначалось його грошове забезпечення за період з 04.03.2019 по 11.05.2019 знаходиться поза межами правового регулювання як Закону України «Про доступ до публічної інформації» так і Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи п.3 ч.1 ст.311 КАС України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 19 вересня 2019 року позивач звернувся до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області із запитом про надання публічної інформації у якому просив надати інформацію щодо трьох питань та повідомити:

- розмір його місячного грошового забезпечення за період з 4 березня 2019 року по 11 травня 2019 року (окремо зазначити розміри його складових);

- на підставі яких чинних нормативно-правових актів визначено його грошове забезпечення за період з 4 березня 2019 року по 11 травня 2019 року;

- до відповіді долучити копію грошового атестата станом на 11 травня 2019 року (а.с.8).

20 вересня 2019 року на адресу ОСОБА_1 Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області за №6зі/29 було направлено відповідь (а.с.9) на його запит від 16 вересня 2019 року (а.с.8).

Вважаючи вказану відповідь недостовірною та неповною, позивач звернувся до суду з позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що непогодження позивача із зазначеними у відповіді сумами грошового забезпечення, не є підставою вважати її неточною та недостовірною.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що друге запитання позивача, а саме щодо зазначення інформації на підставі яких нормативно-правових актів визначалось його грошове забезпечення за період з 04.03.2019 по 11.05.2019, відповідач повинен був розглянути у порядку Закону України «Про звернення громадян» та надати відповідь.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закон №2657-XII) інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі ст. 5 Закону №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Ч.1 ст.12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Отже, в розумінні Закону №2939-V у спірних правовідносинах ОСОБА_1 є запитувачем інформації, а відповідач - розпорядником інформації.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно з п.2, 3 ч.1 ст. 10 Закону №2939-VI кожна особа має право доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №2939-VI розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Ч.1 ст.20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Таким чином, розпорядник інформації зобов`язаний надати запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, яка є в його розпорядженні та відображена й задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях.

Так, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у листі від 20.09.2019 не зазначено жодної норми чинного законодавства, на підставі якої відповідачем визначено складові розміру грошового забезпечення позивача за період з 04.03.2019 по 11.05.2019. Більше того всі суми зазначені у листі взяті саме з Наказу МВС від 31.12.2007 року № 499, який втратив чинність на підставі Наказу МВС від 31.10.2016 року № 1131. У зв`язку з чим, інформація у листі від 20.09.2019 року, щодо складових розміру грошового забезпечення за період з 04.03.2019 по 11.05.2019 є недостовірною та неточною.

Щодо вказаних доводів позивача слід зазначити, що у наданій позивачу відповіді Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області повідомлено, що після винесення Житомирським окружним адміністративним судом від 4 березня 2019 року рішення про поновлення позивача на посаді, яку він займав до звільнення, грошове забезпечення нараховувалось виходячи з наступних його складових: посадовий оклад 850,00 грн; оклад за спеціальним званням 120,00 грн; надбавка за вислугу років (30%) 291,00 грн.

До відповіді долучено грошовий атестат №7 (а.с. 9 на звороті).

Згідно з грошовим атестатом №7 у складі грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 мав посадовим оклад - 850 грн., оклад за спеціальним званням - 120 грн., 30-відсоткову надбавку за вислугу років - 291,00 грн.

Як слідує із апеляційної скарги ОСОБА_1 , позивач вважає, що його грошове забезпечення мало б обраховуватись із розрахунку мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» та складати 4173 грн.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС 31.12.2007 № 499, при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов`язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції.

Отже, грошовий атестат - це документ, у якому зазначаються всі належні види грошового забезпечення працівника ОВС у разі його звільнення.

Таким чином, в п.2 листа №6зі/29 від 20.09.2019 відповідач відобразив інформацію про складові грошового забезпечення позивача згідно з наявними у нього документами, зокрема, грошовим атестатом ОСОБА_1 , тому надана на запит позивача інформація є достовірною в розумінні Закону №2939-VI.

Позивачем також долучена до позову у даній справі копія довідки УМВС України в Житомирській області від 11 серпня 2017 року №1355/29/01-2017 про розмір грошового утримання за період 8 листопада 2013 року по 9 квітня 2015 року.

Отже з наведеного вбачається, що позивач не погоджується із розміром його місячного грошового забезпечення, який зазначений відповідачем у відповіді на його запит від 16 вересня 2019 року.

Однак, непогодження позивача із зазначеними у відповіді Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 20.09.2019 №6зі/29 сумами грошового забезпечення не є підставою вважати її неточної та недостовірною.

Водночас, щодо доводів позивача про те, що у листі від 20.09.2019 не зазначено жодної норми чинного законодавства, на підставі якої відповідачем визначено складові розміру грошового забезпечення позивача за період з 04.03.2019 по 11.05.2019, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України №2939-VI, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України №2939-VI гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Позивач у запиті на отримання публічної інформації просив повідомити на підставі яких чинних нормативно-правових актів визначено його грошове забезпечення за період з 04 березня 2019 року по 11 травня 2019 року.

Згідно з ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Крім того, згідно з ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Положеннями ст. 3 вказаного Закону визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Отже, положення Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на відносини у сфері звернення громадян щодо роз`яснень, надання юридичних консультатцій, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів погоджується із доводами відповідача про те, що наведене позивачем у запиті запитання, а саме щодо зазначення чинних нормативно-правових актів на підставі яких визначено грошове забезпечення позивача за період з 04 березня 2019 року по 11 травня 2019 року, не стосується публічної інформації у розумінні ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач повинен вказане запитання запиту позивача у порядку Закону України «Про звернення громадян» та надати відповідь.

Водночас, доводи позивача про те, що при визначенні його розміру грошового забезпечення не можуть братись до уваги складові грошового забезпечення зазначені у листі від 20.09.2019, оскільки вони зазначені у відповідності до наказу МВС від 31.12.2017 №499, який втратив чинність, свідчать про незгоду ОСОБА_1 з розрахунком його грошового забезпечення при звільненні зі служби у МВС і не стосуються правовідносин у сфері доступу до публічної служби.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги позивача про надання відповідачем неповної, недостовірної та неточної інформації є необгрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії УМВС у Житомирській області в розумінні положень Закону №2939-VІ не є протиправними.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги відповідача спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.