Справа № 520/9665/18
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 лютого 2020 року

Київ

справа №520/9665/18

адміністративне провадження №К/9901/14900/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Стеценка С.Г.,

суддів Бучик А. Ю., Тацій Л. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області та Державної фіскальної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 (головуючий суддя Чудних С. О.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 (головуючий суддя Перцова Т. С., судді: Чалий І. С., Жиглій С. П.),

В С Т А Н О В И В:

I. Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України (далі - ГУ ДФС, ДФС України відповідно, відповідачі), у якому просив: визнати рішення ГУ ДФС, яке викладене у листі від 16.10.18 №10297/М/20-40-04-01-24, про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю протиправним, та таким, що не відповідає вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850) та скасувати його; визнати рішення ДФС України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю без розгляду та рішення ГУ ДФС, яке викладено у листі від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25, про надання відповіді щодо відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, протиправним та скасувати їх; зобов`язати ДФС України (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію", пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закони №565-ХІІ, №580-VIII відповідно) та Порядку №850; зобов`язати ГУ ДФС (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону №565-ХІІ, перехідних положень Закону №580-VIII та Порядку №850; визнати рішення ДФС України від 05.06.2018 №7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні інваліду ІІ групи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) санаторно-курортного лікування протиправним та скасувати його; зобов`язати ДФС України (ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) та ГУ ДФС (ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) здійснити облік ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як інваліда ІІ групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2011 №446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей (далі - Постанова КМУ №446, Порядок №466); зобов`язати ДФС України (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) та ГУ ДФС (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як інваліду ІІ групи належне санаторно-курортне лікування відповідно до Постанови КМУ №446, Порядку №446.

2. Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що має право на призначення і виплату йому спірної грошової допомоги, однак відповідачі, незважаючи на неодноразові звернення позивача з цього приводу та всупереч вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, не прийняли відповідного рішення, натомість, у листах, адресованих заявнику, повідомили останнього про відсутність підстав для призначення і виплати такої. У позовній заяві позивач наголошував й про наявність у нього права на санаторно-курортне лікування, втім відповідачі, на думку ОСОБА_1 , противно відмовили йому у взятті на облік та забезпеченні санаторно-курортною путівкою. Спираючись на викладене, позивач наполягав на порушенні відповідачами вимог законодавства і його права на соціальне забезпечення, за захистом якого він звернувся до суду з даним позовом.

II. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 позов задоволено частково. Визнано рішення ГУ ДФС, яке викладене у листі від 16.10.18 №10297/М/20-40-04-01-24, про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю протиправним, таким, що не відповідає вимогам Порядку №850 та скасовано його. Визнано протиправним та скасовано рішення ДФС України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю без розгляду. Зобов`язано ГУ ДФС надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону № 565-ХІІ, перехідних положень Закону №580-VIII та Порядку №850. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

4. Ухвалюючи таке рішення, в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передбачені в Законі №565-ХІІ гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Отже, суд дійшов висновку, що за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565-ХІІ. При цьому, суд зазначив, що питання про затвердження висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, у зв`язку із встановленням групи інвалідності віднесено виключно до компетенції ДФС України та не входить до компетенції суду, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ДФС надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_1 спірної грошової допомоги. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції посилався на їх безпідставність та передчасний характер.

5. Разом з тим, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС, викладені у листах від 01.10.18 №544/ЗГП/20-40-04-01-25 та від 16.10.18 №10297/М/20-40-04-01-24. Визнано протиправним та скасовано рішення ДФС України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю без розгляду. Зобов`язано ДФС України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 спірної грошової допомоги у відповідності до вимог частини шостої ст. 23 Закону №565-ХІІ, пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII та Порядку №850. Зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок, нарахування та виплату спірної грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої ст. 23 Закону №565-ХІІ, пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII та Порядку №850. Зобов`язано ДФС України та ГУ ДФС здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда ІІ групи для отримання ним санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови КМУ №446. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

6. Висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на тому, що встановлені судовим розглядом справи обставини, а також приписи законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, й відповідна правозастосовча практика Верховного Суду, свідчать про наявність у позивача права на призначення і виплату спірної грошової допомоги, у зв`язку з чим рішення відповідача, оформлені листами, є протиправними і підлягають скасуванню.

7. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що лист, яким позивача повідомлено про відсутність у нього права на призначення і виплату спірної грошової допомоги, виданий за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 з цього питання і йому адресований, містить чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень ГУ ДФС, сформованих відносно заяви позивача, а тому безпосередньо стосується його прав та підпадає під визначення рішення суб`єкта владних повноважень.

8. Враховуючи викладене, апеляційний суд визнав помилковою позицію суду першої інстанції, покладену в обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог, про те, що лист ГУ ДФС не порушує прав позивача, оскільки не рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні відповідних правових норм процесуального закону.

9. Окрім цього, апеляційний суд визнав помилковими й твердження суду першої інстанції про те, що зобов`язання ДФС України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги віднесено до виключної компетенції ДФС України, а також про передчасність позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ДФС здійснити позивачу розрахунок, нарахування та виплату спірної грошової допомоги, оскільки дійшов висновку, що такі повноваження не є дискреційними і відновлення порушеного права позивача саме у такий спосіб є ефективним та виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, унеможливлює невиконання, або неналежне виконання рішення, виключає необхідність повторного звернення до суду.

10. Зобов`язуючи ДФС України та ГУ ДФС здійснити облік ОСОБА_1 як інваліда ІІ групи для отримання ним санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови КМУ №446, апеляційний суд посилався на те, що 22.01.2019 позивачу було видане посвідчення ветерана податкової міліції, тобто, підтверджено факт наявності такого статусу.

III. Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також узагальнений виклад позиції інших учасників справи

11. Не погодившись із наведеними вище судовими рішеннями, в частині задоволення позову, відповідачі подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати і відмовити в позові у повному обсязі.

12. В обґрунтуванні касаційної скарги відповідачі висловлюють позицію, згідно з якою, на думку податкових органів, позивач не набув права на призначення йому і виплату спірної грошової допомоги, оскільки Закон №565-ХІІ втратив чинність станом на день встановлення ОСОБА_1 інвалідності. Зазначили відповідачі й про відсутність, як вони вважають, у позивача права на отримання санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови КМУ №446, оскільки дія зазначеного нормативно - правового акту на нього не поширюється і ОСОБА_1 не надав документів, які б це спростовували.

13. У відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, наголошує на законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень й відсутності передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

14. На підставі вказаного позивач просить у задоволенні касаційної скарги відповідачів відмовити та залишити без змін постанову суду апеляційної інстанції.

IV. Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

15. У травні 2019 року до Касаційного адміністративного суду надійшла зазначена касаційна скарга для розгляду якої, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Стеценка С. Г., суддів: Бучик А. Ю., Тацій Л. В.

16. Разом з касаційною скаргою відповідачі заявили клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

17. Ухвалою Верховного Суду від 08.07.2019 відкрите касаційне провадження у справі та відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про зупинення виконання рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

18. Суддею доповідачем проведено підготовчі дії в порядку статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

19. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 16.01.2020 призначено касаційний розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) з 22.01.2020.

V. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

20. Як встановлено судами попередніх інстанцій, наказом ГУ ДФС від 17.08.2017 №432-о полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено у відставку за пунктом 65 підпунктом "б" (через хворобу).

21. Відповідно до довідки Харківської обласної МСЕК №4 серії 12 ААА №479819 від 02.02.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності строком до 01.02.2019, причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

22. Позивачу встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою Серії 10 ААА №124426 від 02.02.2018 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Причини втрати професійної працездатності - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Дата встановлення страхового випадку - 17.08.2017.

23. 16.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС із заявою, датованою 11.05.2018, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в податковій міліції.

24. ГУ ДФС підготовлено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції в розмірі 89942,40 гривень відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 (далі - Порядок №707).

25. Супровідним листом від 06.06.2018 заява позивача, разом з долученими до неї документами та висновком ГУ ДФС були направлені на адресу ДФС України для прийняття рішення.

26. Листом від 18.06.2018 за №18255/7/99-99-04-04-02-17 ДФС України відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ, а 07.11.2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію", тому після вказаної дати відсутні законні підстави приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції.

27. 25.09.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС із заявою, відповідно до якої просив повідомити його про остаточне рішення, прийняте за результатами розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги та надати копію листа ДФС України від 18.06.2018.

28. Листом ГУ ДФС від 01.10.2018 повідомлено ОСОБА_1 про результати розгляду його заяви ДФС України листом від 18.06.2018, в якому зазначено про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності, оскільки здійснення такої виплати можливе лише у разі прийняття ДФС України позитивного рішення з цього питання.

29. 03.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності відповідно до Порядку №850.

30. Листом від 16.10.2018 №10297/20-4004-01-24 ГУ ДФС відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із відсутністю підстав для проведення такої виплати працівникам податкової міліції згідно з Порядком №850.

31. Крім того, судом встановлено, що 19.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС із заявою, відповідно до якої просив, зокрема, здійснити його облік як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області, а також повідомити про час надання у 2018 році належного йому щорічного санаторно - курортного лікування.

32. Листом від 02.04.2018 ГУ ДФС позивача повідомлено про те, що облік осіб з числа колишніх працівників податкової міліції, які мають право на отримання путівки до санітарно-курортного закладу здійснюється ДФС України.

33. 20.04.2018 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ДФС та до ДФС України із заявою, відповідно до якої просив вжити заходів щодо здійснення його обліку як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції.

34. 26.04.2018 заява ОСОБА_1 була направлена супровідним листом до ДФС України для розгляду питання щодо здійснення обліку та санаторно-курортного лікування.

35. 17.05.2018 звернувся до ГУ ДФС із заявою, у якій просив реалізувати його право на санаторно-курортне лікування 2018 році.

36. Листом від 24.05.2018 №4985/ФОП/20-40-04-02-24 ГУ ДФС повідомило позивача про те, що копії наданих ним документів направлені до ДФС України для розгляду питання щодо здійснення його обліку та санаторно-курортного лікування.

37. У відповідь на зазначену вище заяву ДФС України листом від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 відмовило позивачу у взятті на облік та забезпеченні санаторно-курортною путівкою.

VI. Позиція Верховного Суду

38. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

39. У пункті 356.1 статті 356 Податкового кодексу України зазначено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

40. Згідно з частиною шостою статті 23 Закону №565-ХІІ (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

41. В той же час, Закон №565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом №580-VIII. При цьому, в пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

42. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

43. Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, який проходив службу в органі податкової міліції, і якому встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням цієї служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".

44. Таке правозастосування висловлене Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07.03.2018 у справі №464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі №822/31/18 та від 28.08.2018 №804/6297/17.

45. Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

46. Однак, 21.10.2015 вступила в дію постанова КМУ №850, пунктом 2 якої визначено, що особам, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13 лютого 2015 року Закону №208-VІІІ мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.

47. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади зобов`язувалися у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

48. Отож, у період з 12.03.2015 (дата набрання чинності Закону №208-VIII) до 31.10.2015 (дата набрання чинності Порядку №850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону №565-XII визначав Порядок №707.

49. У справі, яка розглядається, суди встановили, що інвалідність ІІ групи встановлено позивачу 02.02.2018, тобто після набрання чинності Законом №208-VIII, а про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся 16.05.2018, тобто після набрання чинності Порядком №850.

50. Таким чином, на думку колегії суддів, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом №208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону №565-XII (в редакції, чинній з 12.03.2015) та відповідно до Порядку №850.

51. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 05.06.2018 у справі №822/456/16, від 19.09.2018 у справі №822/910/17, від 31.01.2019 у справі №822/2143/16.

52. На підставі викладеного, Верховний Суд відхиляє доводи скаржників про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Порядку №850, який, відповідно до пункту 1, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

53. Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

54. Своєю чергою, пунктами 7, 8 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

55. До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

56. Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

57. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку №850).

58. Отже, ГУ ДФС, отримавши заяву позивача про виплату йому спірної грошової допомоги, датовану 11.05.2018, а також додані до неї документи, було зобов`язано, у строк та згідно з процедурою, визначеною Порядком №850, скласти висновок щодо виплати вказаної грошової допомоги та подати його до ДФС України разом з матеріалами цієї заяви.

59. Втім, таких дій ГУ ДФС не вчинило, натомість, складаючи висновок щодо виплати позивачу спірної грошової допомоги та подаючи його до ДФС України, разом з матеріалами заяви ОСОБА_1 від 11.05.2018, керувалось приписами Порядку №707, дія якого, як зазначено вище, не розповсюджується на спірні правовідносини. До того ж, розмір одноразової грошової допомоги, передбачений у Порядку №707 суттєво відрізняється від розміру цієї ж допомоги, визначеного Порядком №850, після набрання чинності яким позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності й у нього виникло право на виплату названої грошової допомоги.

60. На подану ж позивачем заяву про виплату йому спірної грошової допомоги, датовану 03.10.2018, ГУ ДФС відповіло листом, у якому повідомило ОСОБА_1 про відсутність у нього такого права, й, також, всупереч вимог пункту 8 Порядку №850 не склало висновку щодо виплати такої допомоги і не направило його до ДФС України, разом з матеріалами цієї зави.

61. За встановлених обставин цієї справи, колегія суддів констатує, що, у даному конкретному випадку, має місце протиправна бездіяльність відповідача - ГУ ДФС.

62. При чому, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

63. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків

64. Судовим розглядом справи не було встановлено яких - небудь об`єктивних перешкод, які б унеможливили або ж значно ускладнили виконання обов`язкових для ГУ ДФС і юридично значимих дій, передбачених Порядком №850.

65. В той же час, виходячи з приписів пункту 9 Порядку №850, колегія суддів зазначає, що підставою для вирішення ДФС України питання про виплату позивачу спірної грошової допомоги і прийняття відповідного рішення, є надходження від ГУ ДФС зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів, зокрема, складеному у відповідності до названого нормативно-правового акту висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги.

66. Однак, як випливає з обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, і підтверджено під час касаційного розгляду справи, ГУ ДФС не складав висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у строк, розмірі та за процедурою, визначеною Порядком №850, у зв`язку з чим у ДФС України не виникло підстав для вирішення цього питання і прийняття відповідного рішення, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про передчасний характер позовних вимог, заявлених до цього відповідача.

67. Надіслані ж ОСОБА_1 листи відповідачів носять інформаційний характер і не зумовлюють жодних юридичних наслідків для позивача, а тому, в розумінні пунктів 18, 19 частини першої статті 3 КАС України, не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, прийнятими за наслідками розгляду його заяв щодо виплати спірної грошової допомоги, які б могли бути предметом оскарження у адміністративному суді.

68. Що ж стосується доводів касаційної скарги про незрозумілість та неузгодженість законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, зокрема, наявності двох однопредметних нормативно - правових актів (Порядку №707 і Порядку №850), якими унормовано питання призначення і виплати позивачу спірної грошової допомоги, колегія суддів зазначає таке.

69. Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

70. Враховуючи те, що останнім в часі є Порядок №850, то пріоритетними, в даному випадку, є положення саме цього Порядку.

71. Колегія суддів звертає увагу й на те, що відповідно до положень статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

72. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

73. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

74. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

75. Названим приписам процесуального закону кореспондує стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно з якою суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

76. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць (справа Brumarescu v. Romania, № 28342/95).

77. Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб`єкта (справа "Новік проти України", №48068/06).

78. Таким чином, недосконалість у законодавчому регулюванні спірних правовідносин на рівні підзаконного нормативно - правового акту не повинна впливати на можливість реалізації позивачем гарантованого йому Конституцією України права на соціальний захист й не нівелює обов`язкових для суб`єктів владних повноважень вимог Порядку №850, який затверджено відповідною постановою Уряду України пізніше, ніж Порядок №707, і підлягає безпосередньому застосуванню відповідачами при розгляді заяви позивача про виплату йому спірної грошової допомоги.

79. Разом з тим, колегія суддів знаходить слушними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог стосовно визнання протиправним рішення ДФС України від 05.06.2018 №7989/М/99-99-04-04-02-14 про відмову в наданні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) санаторно-курортного лікування та зобов`язання відповідачів вчинити певні дії для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Порядку №446.

80. Так, абзацом сьомим пункту 2 Порядку №446 встановлено, що державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і членів їх сімей.

81. Статтею 7 Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (далі - Закон №203/98-ВР) унормовано питання реалізація права на пільги, зокрема, ветеранами податкової міліції, частина перша якої встановлює, що ветерани податкової міліції, поряд з пільгами, передбаченими цим Законом, користуються пільгами, встановленими для них іншими нормативно-правовими актами.

82. Водночас, за змістом статті 10 цього ж Закону, ветеранам податкової міліції вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

83. На виконання вказаної правової норми Закону №203/98-ВР Кабінет Міністрів України, постановою від 30.08.1999 №1601, затвердив Порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" (далі - Порядок №1601).

84. Пунктами 1, 2 Порядку №1601 визначено, що посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист".

85. Посвідчення "Ветеран військової служби" є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист", іншими актами законодавства.

86. Тобто, документом, який підтверджує статус, зокрема, ветерана податкової міліції, і надає право на отримання відповідних пільг, є посвідчення встановленого зразка.

87. Як свідчать встановлені судом першої інстанції обставини справи та наявні у ній матеріали, позивач 19.03.2018 подав до ГУ ДФС заяву, у якій просив вжити заходів щодо здійснення його обліку як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції, а також повідомити про час надання йому щорічного санаторно - курортного лікування.

88. Втім, до вказаної заяви не було додано посвідчення ветерана податкової міліції, яке б підтверджувало такий статус і давало позивачу право на отримання пільг, передбачених Законом №203/98-ВР і Порядком №446, у зв`язку з чим суд першої інстанції, врахувавши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку стосовно відсутності у позивача, станом на день його звернення (повторного звернення) з заявою про надання пільг, а також станом на момент надання йому відповідей з цього питання, права на забезпечення його путівками до санаторно-курортних закладів.

89. Натомість, посвідчення ветерана податкової міліції, на яке посилається апеляційний суд у своїй постанові, видане позивачу лише 22.01.2019, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі.

90. При цьому, у відповідності до частини третьої статті 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

91. Поняття доказів міститься у статті 72 КАС України, згідно з якою доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

92. Належними доказами, у розумінні статті 73 КАС України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

93. Тобто, при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на відповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, адміністративні суди повинні оперувати тими доказами і обставинами, які входять до предмету доказування і реально існували на час вчинення відповідачем оскаржуваних дій та/або бездіяльності, чи прийняття ним рішення.

94. У суді ж апеляційної інстанції, відповідно до частини четвертої статті 308 КАС України, приймаються докази, які не були подані до суду першої інстанції, й лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

95. У даному випадку, як встановлено судовим розглядом, посвідчення ветерана податкової міліції видане позивачу лише 22.01.2019, а тому таке фізично не існувало, як станом на день подання ним заяв від 19.03.2018 та від 20.04.2018 стосовно реалізації права на пільги, передбачені Законом №203/98-ВР і Порядком №446, так і станом на 02.04.2018, 24.05.2018 - дати надання відповідей щодо цього питання. Відтак, вказані обставини не були і не могли бути взяті до уваги відповідачами при вирішенні заяв ОСОБА_1 про надання йому пільг, а тому не входять до предмету доказування. При цьому, подане на стадії апеляційного перегляду справи посвідчення ветерана податкової міліції не є належним доказом, у розумінні процесуального закону, і прийнято судом апеляційної інстанції з порушенням статті 308 КАС України поза межами визначених нею повноважень.

96. Ураховуючи викладене, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах вимог і доводів касаційної скарги, повноважень касаційного суду, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, неправильно застосували норми матеріального і допустили порушення норм процесуального права, що потягло за собою ухвалення судових рішень, які не відповідають критеріям законності та обґрунтованості.

97. За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

98. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині, згідно з приписами частини першої статті 351 КАС України, є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

99. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356 КАС України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області та Державної фіскальної служби України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019 - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Харківській області, яка полягає у невиконанні вимог пункту 8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, стосовно подання до ДФС України заяв ОСОБА_1 від 11.05.2018 та від 03.10.2018 про виплату йому одноразової грошової допомоги та доданих до них документів, а також висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вказаних Порядку та умов.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області, у строк та згідно з процедурою, визначеною Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, скласти висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вказаних Порядку та умов і подати його до ДФС України разом із заявами ОСОБА_1 від 11.05.2018 та від 03.10.2018 про виплату йому одноразової грошової допомоги та доданими до них документами.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,

А. Ю. Бучик,

Л. В. Тацій,

Судді Верховного Суду