Справа № 160/1194/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
06 лютого 2020 р.Справа №77зп-20/160/1194/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №54, визнання дійсною посвідки,-
24.01.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №54;
- визнати дійсною Посвідку на постійне проживання типу РА №ІН012263 від 20.06.2013р. із внесенням відповідних змін до Єдиного державного демографічного реєстру з використанням відомчої інформаційної системи ДМС.
05.02.2020р. позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить зобов`язати відповідача до набрання рішенням суду законної сили визнати дійсним документ, що дає йому правові підстави для законного перебування на території України, а саме: Посвідку на постійне проживання типу РА №ІН012263 від 20.06.2013р. та внести відповідні зміни до Єдиного державного демографічного реєстру з використанням відомчої інформаційної системи ДМС шляхом вилучення інформації з ЄДДР про недійсність документа.
Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову; на підставі оспорюваного рішення №54 про скасування дозволу на імміграцію був скасований та визнаний недійсним документ, що дає позивачеві правові підстави для законного перебування на території України, а саме: Посвідка на постійне проживання типу РА №ІН012263 від 20.06.2013р., у зв`язку з чим для позивача настають наслідки передбачені ст.13 Закону України "Про імміграцію", а саме: вилучення посвідки на постійне проживання, та/або виїзд і видворення за межі України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію, скорочуються та термінуються законні строки перебування на території України. З огляду на викладене, позивач просить застосувати заходи забезпечення позову відповідно до ст.ст.150-154 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши вищевказану заяву заявника про забезпечення позову, вивчивши надані докази на підтвердження поданої заяви, суд не находить обґрунтованих підстав для задоволення даної заяви, виходячи з наступного.
Суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову згідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи з таких підстав, а саме:
- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся або має намір звернутися до суду;
- очевидними є ознаки протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю ч.1, ч.2 ст. 150 вказаного наведеного Кодексу.
За приписами п.3 ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено, зокрема, встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії.
У відповідності до вимог ч.1, ч.5 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
При цьому, відповідно до абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008р. Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, заява заявника про забезпечення позову, а також і додані до даної заяви докази не містять посилань на конкретні обставини, що свідчать про наявність обставин, що можуть ускладнити в майбутньому поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів підприємства, за захистом яких він звертається до суду.
Також, судом не може бути обрано підставою для вжиття заходів забезпечення позову посилання заявника на те, що у разі не застосування заходів забезпечення позову для позивача настають наслідки передбачені ст.13 Закону України "Про імміграцію", а саме: вилучення посвідки на постійне проживання, та/або виїзд і видворення за межі України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію, скорочуються та термінуються законні строки перебування на території України, оскільки у відповідності до положень ч.4 ст.13 Закону України "Про імміграцію" встановлено, що якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.
Окрім того, зі змісту адміністративного позову та заяви про забезпечення позову вбачається, що підставою для звернення позивача до суду є, зокрема, прийняття протиправного, на думку позивача, рішення №54 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, що підлягає скасуванню.
В адміністративних справах з приводу оскарження правового акта індивідуальної дії, в даному випадку, зокрема, рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну, забезпечуючи такий позов шляхом зобов`язання відповідача визнати дійсною Посвідку на постійне проживання типу РА №ІН012263 від 20.06.2013р. та внести відповідні зміни до Єдиного державного демографічного реєстру з використанням відомчої інформаційної системи ДМС шляхом вилучення інформації з ЄДДР про недійсність документа, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.
Отже, заявником не доведено обґрунтованими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення по адміністративній справі, або, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності у даній адміністративній справі хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України та не надано відповідних доказів на підтвердження існування небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цій справі для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.
За таких обставин, у Дніпропетровського окружного адміністративного суду відсутні підстави для задоволення заяви заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/1194/20 відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва