Справа № 1.380.2019.006782
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006782
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі державного виконавця Петречка Ярослава Тарасовича про визнання протиправними і скасування постанов, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про арешт майна боржника ВП 59522638 від 11.12.2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про арешт коштів боржника ВП 59522638 від 11.12.2019 року;

- відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Посилається на те, що оскаржувані постанови були винесені по виконанню постанови Львівської митниці ДФС від 07.08.2018 року в справі про порушення митних правил №3477/20900/18 та виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/1636/18 про стягнення аліментів. Однак, виконавець не врахував, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року у справі №1.380.2019.003987 визнано протиправною і скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Партем М.Б. ВП№59449846 від 16.07.2019, яка була відкрита на виконання постанови Львівської митниці ДФС від 07.08.2018 року в справі про порушення митних правил №3477/20900/18. Також зазначив, що ухвалою Львівського апеляційного суду у справі №450/1636/18 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2019 року та відкрито апеляційне провадження. Зважаючи на викладене позивач вважає, що відповідач не мав законних підстав арештовувати його кошти та майно. Оскільки оскаржувані постанови були прийняті з грубим порушенням закону, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн, в обґрунтування чого зазначив про блокування його зарплатного рахунку та кредитної лінії підприємства в якому позивач є директором. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою їх захисту. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому покликається на те, що у Пустомитівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконання перебуває зведене виконавче провадження за номером Автоматизованої системи виконавчого провадження №59611250. Дане виконавче провадження утворено в результаті об`єднання виконавчих проваджень: №59449846 щодо виконання постанови Львівської митниці ДФС №3477/20900/18 від 07.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, №59522638 щодо виконання виконавчого листа №450/1636/18 виданого 04.07.2019 року Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дітей у сумі 10369,90 грн та №59522801 щодо виконання виконавчого листа №450/1636/18 виданого 04.07.2019 року Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, на підставі постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №59522638 від 22.07.2019 року. До моменту об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження в окремих виконавчих провадженнях (№59522638, №59522801, №59449846) вчинялись дії щодо відкриття виконавчого провадження. Усі постанови про відкриття виконавчих проваджень надіслані боржнику листом від 25.07.2019 року та вручено особисто 30.07.2019 року, що підтверджується відповідним повідомленням. Подальше виконання зазначених виконавчих проваджень здійснювалося у межах зведеного виконавчого провадження №59611250, а саме скеровувались запити до Державної фіскальної служби України щодо надання інформації про доходи боржника, а також рахунки боржника відкриті в банках та Пенсійного фонду України щодо інформації про місце роботи боржника та перебування боржника на обліку як пенсіонера. Згідно відповіді на запит Пенсійного фонду України боржник працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та у ТзОВ «Транспортна сервісна компанія». 26.11.2019 року у відділ надійшла заява стягувача ОСОБА_2 щодо вжиття до боржника заходів примусового виконання рішення, відтак 10.12.2019 року з метою визначення заборгованості із сплати аліментів в межах виконавчого провадження №59522638 проведено розрахунок заборгованості, згідно якого визначено, що в боржника наявна заборгованість в сумі 45862,87 грн, що передбачає вжиття заходів передбачених ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», таких як звернення стягнення на майно. Відтак, 11.12.2019 року було винесено постанови у виконавчому провадженні №59522638 про звернення стягнення най майно боржника та про звернення стягнення на кошти боржника. 12.12.2019 року у відділ надійшла заява боржника до якої додано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року у справі №1.380.2019.003987, яким скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №59449846 від 16.07.2019 року та додано ухвалу Львівського апеляційного суду від 04.12.2019 року відповідно до якої відкрито апеляційне провадження щодо оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1636/18 про стягнення аліментів, іншої інформації щодо результатів розгляду зазначених справ до відділу не надходило. Відтак, інформацію про оскарження згаданих рішень було отримано після винесення постанови про арешт коштів та постанови про арешт майна боржника, тому при винесенні цих постанов не було порушено принцип поділу державної влади зазначений у рішенні Конституційного суду України № 4-рп/2008 від 01.04.2008 року на який посилається позивач, а вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною. Після отримання копії рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року у справі №1.380.2019.003987 керівником відділу скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №59449846. Проте зазначив, що боржником з моменту відкриття виконавчих проваджень №59522638 та №59522801 не вчинено жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. А тому, покликаючись на правомірність винесення спірних постанов та наявність підстав для їх винесення, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою судді від 08.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

16.07.2019 року постановою головного державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження №59522638 про примусове виконання виконавчого листа Пустомитівського районного суду Львівської області виданого 04.07.2019 року у справі № 450/1636/18 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів.

22.07.2019 року головним державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у виконавчому провадженні №59522638, винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, шляхом об`єднання виконавчого провадження №59449846, №59522638, №59522801 у зведене виконавче провадження №59611250, у зв`язку із перебуванням декількох виконавчих проваджень щодо одного і того самого боржника.

Згідно долучених матеріалів виконавчого провадження №59522638 встановлено, що державним виконавцем 22.07.2019 року скеровувались ряд запитів до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України щодо надання інформації про доходи боржника, рахунки боржника відкриті в банках, інформації про місце роботи боржника та перебування боржника на обліку як пенсіонера, про що надійшли відповіді від 23.07.2019 року, 01.08.2019 року та 14.08.2019 року (арк. спр. 61-64).

18.09.2019 року від стягувачки ОСОБА_2 до відповідача надійшла заява, в якій просила видати довідку про неотримання аліментів.

27.11.2019 року стягувачка ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою, в якій зазначила, що за період з 16.07.2019 року боржником ОСОБА_1 не сплачувались аліменти та просила вжити заходів примусового виконання рішення.

10.12.2019 року державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, при примусовому виконанні виконавчого листа № 450/1636/18 від 04.07.2019 року виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення аліментів, проведено розрахунок заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №59522638. Станом на 01.12.2019 року заборгованість боржника ОСОБА_1 із сплати аліментів становить 45862,87 грн.

Одночасно, 10.12.2019 року державним виконавцем скеровувався запит до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України у виконавчому провадженні №59522638 щодо надання інформації про доходи боржника, інформації про місце роботи боржника та перебування боржника на обліку як пенсіонера, про що надійшли відповіді від 11.12.2019 року (арк. спр. 72-73).

11.12.2019 року постановою державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у виконавчому провадженні №59522638, керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 67338,76 грн.

Окрім того, 11.12.2019 року постановою державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у виконавчому провадженні №59522638, керуючись ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 45862,87 грн.

Дані постанови винесені на виконання постанови Львівської митниці ДФС від 07.08.2018 року в справі про порушення митних правил №3477/20900/18 та виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/1636/18 про стягнення аліментів.

12.12.2019 року позивач звернувся до виконавчої служби із заявою до якої додано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року у справі №1.380.2019.003987, яким скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №59449846 від 16.07.2019 року про примусове виконання постанови від 07.08.2018 №3477/209000/18 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 8500 грн та додано ухвалу Львівського апеляційного суду від 04.12.2019 року відповідно до якої відкрито апеляційне провадження щодо оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/1636/18 про стягнення аліментів.

09.01.2020 року постановою державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у виконавчому провадженні №59522638, керуючись ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» при примусовому виконанні виконавчого листа Пустомитівського районного суду Львівської області №450/1636/18 виданого 04.07.2019 року у справі про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , прийнято виконавче провадження.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що постанова відповідача про арешт коштів боржника від 11.12.2019 року та постанова про арешт майна боржника від 11.12.2019 року, які винесені у виконавчому провадженні №59522638 є незаконними, прийняті з грубим порушенням закону. В обґрунтування чого зазначив про блокування його зарплатного рахунку та кредитної лінії підприємства в якому він є директором. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини регулюються Законом України: «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2, 3 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Одночасно статтею 13 Закону №1404-VIII визначено строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадків:

- якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника;

- якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частин 2-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З наведених норм закону слідує, що законодавець обмежує виконавця строком вчинення виконавчих дій.

Матеріалами справи підтверджено, що постанови про накладення арешту на кошти та майно були винесені 11.12.2019 року у виконавчому провадженні №59522638, в той час як постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 16.07.2019 року, а відповіді на запити виконавця щодо надання інформації про доходи боржника, рахунки боржника відкриті в банках, інформації про місце роботи боржника та перебування боржника на обліку як пенсіонера надійшли 23.07.2019 року, 01.08.2019 року та 14.08.2019 року.

Тобто спірні постанови були винесені відповідачем явно з пропущенням строку.

Статтею 71 Закону №1404-VIII визначено порядок стягнення аліментів.

Відповідно до ч.2 даної статті, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Однак і в цьому випадку, строк винесення постанови про звернення стягнення на майно боржника пропущено, оскільки стягувачка ОСОБА_2 звернулася до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого документа №450/1636/18 ще 10.07.2019 року (арк. спр. 53).

Згідно положень ч.4 ст. 71 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Однак, матеріали справи не містять доказів на виконання відповідачем вимог зазначених норм закону.

Вказаним спростовуються доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

Окрім того, суд зазначає, приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

За приписами ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №916/73/19.

При цьому, п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У п. 2 наказу Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 453 «Про затвердження Порядку прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати» передбачено, що банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За змістом ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Відтак, накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №922/808/16, від 16.05.2018 у справі №905/294/15, від 11.06.2018 у справі №910/4153/13, від 09.08.2019 у справі №913/958/16 та від 10.10.2019 року у справі №916/1572/19.

Однак, в даному випадку, суд не бере до уваги покликання позивача як підставу для скасування спірних постанов у зв`язку із блокуванням зарплатного рахунку та кредитної лінії підприємства, оскільки позивач до матеріалів справи не долучив належних, допустимих та достовірних доказів для підтвердження цієї обставини. А суд, в силу скорочених термінів розгляду даної категорії справ не може їх витребувати самостійно, оскільки на це потрібен певний час.

Суд враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». На думку суду, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами.

Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки ідеологія ст.1 Першого протоколу Конвенції з захисту прав людини відображена у Конституції України, судам слід враховувати правові позиції Європейського Суду з прав людини під час вирішення питань щодо втручання у право власності осіб, а також посилатися на висновки Суду як на безпосереднє джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.11.2007 року у справі «Україна-Тюмень проти України» у п.49 Суд вказав, що найважливіша вимога ст.1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише на умовах передбачених законом (subject to conditions provided by law), а другий пункт визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. У п.55 надано тлумачення пропорційності втручання в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу (fair balance) між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних свобод особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення права власності.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що постанови Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про арешт коштів боржника та арешт майна боржника від 11.12.2019 року у виконавчому провадженні №59522638, є такими, що не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та непропорційно (без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів підприємства і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення).

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі державного виконавця Петречка Ярослава Тарасовича моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями пункту 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві позивач обґрунтовує моральну шкоду тим, що дії державного виконавця Петречка Ярослава Тарасовича, які проявились у винесенні оскаржуваних постанов призвели до того, що позивачу заблоковано зарплатний рахунок та кредитна лінія підприємства, де він є директором, що призвело до втрат підприємства.

Однак, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність моральної шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і діянням заподіювача.

А тому, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої, на думку позивача, Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі державного виконавця Петречка Ярослава Тарасовича, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 287, 293, 295, підп.15 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі державного виконавця Петречка Ярослава Тарасовича про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №59522638.

Визнати протиправною та скасувати постанову Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі державного виконавця Петречка Ярослава Тарасовича про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №59522638.

У задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (місцезнаходження: вул.Івана Кандиби, 3, м.Пустомити, Пустомитівський район, Львівська область, 82600; ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду буде складено до 03.02.2020 року.

Суддя Ланкевич А.З.