Справа № 620/3409/19
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року Чернігів Справа № 620/3409/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

за участю секретаря Андрушко І.М.,

представника позивача Кошеля О.М.,

представника Головного

управління Пенсійного

фонду України в Чернігівській області Маюри А.М.,

представника Управління

Міністерства внутрішніх

справ в Чернігівській області

в особі Ліквідаційної комісії

Управління Міністерства внутрішніх

справ в Чернігівській області Заєць Ю.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, в якому просить:

- поновити строк на оскарження наказу УМВС України в Чернігівській області від 14.12.2000 № 250 «Про звільнення ОСОБА_2 ».

-визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України в Чернігівській області від 14.12.2000 № 250 «Про звільнення ОСОБА_2 » за статтею 65-А КУпП.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з урахуванням індексацій, доплат та вже отриманої пенсії з 14.12.2000 по 22.12.2018, провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 згідно наказу УМВС України в Чернігівській області від 09.08.1999 №155 «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992, розділу 3 ст.20 п. «а».

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подати у 30-денний термін з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 , його померлому батькові, здійснювались посадовими особами Головного управління ПФУ в Чернігівській області на підставі наказу № 250 від 14.12.2000, стаття звільнення 65-А КУпП, як звільнення за віком, незаконно, так як вищевказаний наказ суперечить наказу № 155 о/с від 09.08.1999, що підтверджується написаною ним заявою про призначення пенсії через хворобу від 03.08.1999 та записом у трудовій книжці НОМЕР_1 , від 14.08.2015, в якій зазначено, що 05.08.1999 ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ (Наказ УМВС №155 від 09.08.1999), а згідно розділу 3, ст.48 КЗпП в редакції від 01.01.2015, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, до якої заносяться відомості про роботу, і запису наказу про звільнення №250 від. 14.12.2000 в трудовій книжці не має, а тому нарахування пенсії йому повинно було проводитись згідно наказу про звільнення УМВС №155 від 09.08.1999, та проводити нарахування пенсії, як інваліду війни, згідно Закону України про статус ветеранів-інвалідів війни, гарантії їх соціального захисту.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 позовну заяву залишено без руху. У встановлений строк недоліки позовної заяви усунуто, позовна заява приведена у відповідність до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

У встановлений строк відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУПФУ в Чернігівській області) надано відзив на позов, в якому просить відмовити в його задоволенні, оскільки право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата пенсії (за віком, у випадку хвороби, інвалідності, втрати годувальника, для виховання дітей тощо), полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об`єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю. Право на пенсійне забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на забезпечення громадян у зв`язку зі старістю, інвалідністю, втратою годувальника, з інших передбачених законом підстав і реалізується шляхом надання особі такого виду матеріальної підтримки як пенсія. Відтак, таке право на пенсію нерозривно пов`язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така пенсія. Право на пенсію та інші соціальні виплати не входить до складу спадщини, оскільки останнє має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних і трудових відносинах. Оскільки ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за перерахунком пенсії не звертався, тому оспорювані суми йому не нараховувались і відповідно не можуть бути виплачені позивачу.

Відповідач, Головне управління національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області) у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву ,де зазначив, що Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, в силу Закону не може вносити будь-які зміни, скасовувати повністю, або в окремій частині, або іншим чином змінювати зміст організаційно-розпорядчих актів, виданих іншою юридичною особою, оскільки не є належним відповідачем у справі. В даному випадку належним відповідачем є УМВС України в Чернігівській області, яке ще не вибуло із процесуальних правовідносин, оскільки на даний час ще не ліквідовано, а лише перебуває в стані припинення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 здійснено заміну неналежного відповідача - Головне управління національної поліції в Чернігівській області на належного - Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області.

Управлінням Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області) подано відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що видання Управлінням МВС України в Чернігівській області 14.12.2000 наказу № 250 о/с, в частині зміни підстави звільнення ОСОБА_2 жодним чином не погіршило умов пенсійного забезпечення вказаної особи, а навпаки стало підставою для нарахування додаткових 5% відповідних сум грошового забезпечення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник ГУПФУ в Чернігівській області в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Майор міліції Кошель Михайло Іванович звільнений зі служби в органах внутрішніх справ наказом УМВС України в Чернігівській області від 09.08.1999 № 155о/с у запас Збройних Сил України за п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою КМУ від 29.07.1991 № 114.

В наступному, відповідно до діючого у той час Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», на виконання рішенням колегії МВС України від 24.10.2000 №7км/10 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2000 № 762 «Про звільнення працівників органів внутрішніх справ», до наказу УМВС України в Чернігівській області від 09.08.1999 № 155о/с в частині визначення підстави звільнення (зі ст. 64 «б» на ст. 65 «а») майора міліції ОСОБА_2 були внесені зміни, які були оформлені наказом УМВС України в Чернігівській області від 14.12.2000 № 250 о/с.

Після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15 т. 1), його дружині, позивачу - ОСОБА_1 , згідно протоколу Головного УПФУ в Чернігівській області за пенсійною справою (МВС) від 20.02.2019 призначено пенсію ОСОБА_2 . Пенсія їй була призначена не як вдові інваліда війни, а як вдові ветерана органів внутрішніх справ (а.с. 16, 17 т. 1).

Представником позивача, ознайомившись з матеріалами пенсійної справи, виявлено, що згідно розрахунку про призначення пенсії №101/7929 від 16.08.1999, ОСОБА_2 звільнений 05.08.1999 за ст. 64 «б» (по хворобі) на підставі Наказу № 155 о/с від 09.08.1999). Однак, в розрахунку пенсійної справи вказана стаття звільнення з наказом закреслена, і мається інший запис, а саме ст. 65 «а» (звільнення за віком) на підставі Наказу № 250 о/с від 14.12.2000.

Не погоджуючись з розрахунком пенсії померлого чоловіка, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області з 05.08.1999 та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пенсія призначена в розмірі 71% грошового забезпечення, а саме - 50% відповідних сум грошового забезпечення, плюс за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 % відповідних сум грошового забезпечення (вислуга на день звільнення - 27 років 07 місяців 19 днів).

В подальшому УМВС України в Чернігівській області надано органу, що призначає пенсію, витяг з наказу від 14.12.2000 № 250 о/с про часткову зміну наказу УМВС від 09.08.1999 № 155 о/с, згідно якого майора міліції ОСОБА_2 , старшого слідчого відділення Носівського районного відділу УМВС, вважати звільненим за п.65 «а» (за віком) у відставку.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2262 (в редакції, чинній на момент прийняття даного наказу) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 %, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно ОСОБА_2 був здійснений перерахунок пенсії виходячи з 55 % відповідних сум грошового забезпечення, плюс 3 % відповідних сум грошового забезпечення за кожен рік вислуги понад 20 років (в сукупності 76 процентів грошового забезпечення).

Тобто, як вбачається з вищевикладеного, пенсія ОСОБА_2 збільшилась на 5 %.

23.11.2000 ОСОБА_2 була встановлена ІІ група інвалідності (травма пов`язана з виконанням службових обов`язків).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент встановлення інвалідності) пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ призначаються в таких розмірах: інвалідам війни І групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Отже, пенсія ОСОБА_2 перерахована і виплачувалась в подальшому виходячи з 80 % грошового забезпечення, що підтверджується перерахунками пенсії, які містяться в матеріалах справи.

Тобто, після встановлення ІІ групи інвалідності, пенсія ОСОБА_2 перерахована виходячи з 80 % грошового забезпечення, а тому суд звертає увагу, що Наказ № 250 о/с від 14.12.2000 на розмір пенсії не впливає.

Крім того, після смерті ОСОБА_2 позивач в силу положень Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на призначення їй пенсії по втраті годувальника.

ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Чернігівській області та відповідно до матеріалів пенсійної справи їй вже призначено пенсію по втраті годувальника у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення померлого.

Дані правовідносини регулюються нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 02.04.1992 № 2262 (далі - Закон № 2262).

Відповідно до статті 45 Закону № 2262 сім`ям пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж грошового забезпечення (заробітку), з якого було обчислено пенсію годувальникові.

Право на соціальне забезпечення, одним з видів якого є виплата пенсії (за віком, у випадку хвороби, інвалідності, втрати годувальника, для виховання дітей тощо), полягає в тому, що держава гарантує надання достатніх коштів громадянам, які через об`єктивні обставини повністю або частково втратили можливість працювати і отримувати винагороду за працю. Право на пенсійне забезпечення випливає зі змісту права на соціальний захист, спрямованого на забезпечення громадян у зв`язку зі старістю, інвалідністю, втратою годувальника, з інших передбачених законом підстав і реалізується шляхом надання особі такого виду матеріальної підтримки як пенсія.

Відтак, таке право на пенсію нерозривно пов`язане з особою пенсіонера, якому призначена, нарахована та виплачується така пенсія.

Як встановлено статтею 1219 Цивільного кодексу України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплат, встановлені законом. Право на пенсію та інші соціальні виплати не входить до складу спадщини, оскільки останнє має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних і трудових відносинах.

За приписами статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд звертає увагу, що пенсія по втраті годувальника ОСОБА_1 обраховується виключно із відповідних сум грошового забезпечення померлого, але не від розміру пенсії, яку померлий отримував, а здійснювати обрахунок її пенсії із врахуванням підвищення за встановлену померлому ІІ групу інвалідності неможливо, оскільки така виплата для померлого ОСОБА_2 здійснювалась як підвищення основного розміру пенсії та не належить до видів грошового забезпечення, з якого йому обраховувалась пенсія.

Разом з тим, суд вважає за необхідна зазначити, що позивачем та її представником не надано до суду жодних доказів того, що померлий ОСОБА_2 заперечував проти призначення йому пенсії за вислугу років замість пенсії по інвалідності, та не погоджувався з розміром призначеної та виплачуваної йому пенсії.

Натомість за інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73191387) в провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувала судова справа № 825/957/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку позивачу пенсії з 01.01.2016 відповідно до Закону України від 23.12.2015 № 900 "Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України від 23.12.2015 № 900 "Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", починаючи з 01.01.2016. Рішення суду від 05.04.2018 набрало законної сили та виконане Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (а.с. 271-277 т. 1).

За змістом ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказане свідчить, що ОСОБА_2 був обізнаний з видом призначеної йому пенсії та його розміром, та не заперечував проти цього.

Аналізуючи наведене вище, суд зазначає, що під час видання 14.12.2000 наказу № 250о/с в частині зміни підстави звільнення ОСОБА_2 УМВС України в Чернігівській області жодним чином не погіршено становище померлого, а ОСОБА_2 був обізнаний з видом і розміром призначеної йому пенсії та не заперечував проти такого призначення.

Вказане свідчить про те, що оскаржуваний у адміністративному позові наказ УМВС України в Чернігівській області від 14.12.2000 № 250 о/с жодним чином не погіршив умов пенсійного забезпечення померлого ОСОБА_2 та жодним чином не вплине на розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє, чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 лютого 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко