Справа № 140/2558/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2558/19 пров. № 857/12827/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року (головуючий суддя Волдінер Ф.А., м.Луцьк,письмове провадження) у справі № 140/2558/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

20.08.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_1 позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач, податковий орган), в якому просила скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316 на суму 6839,01 грн., № 0035525/1-5013-0316 на суму 342,02 грн., № 0-0316 на суму 693,59 грн., № 0-0316 на суму 924,05 грн., № 0-0316 на суму 18 477,25 грн., № 0-0316 на суму 112,43 грн.

В обґрунтування вимог позову позивач покликалась на те, що податковий орган нарахував їй податок на нерухоме майно. Разом з тим ОСОБА_1 не погодилась з такими рішення з огляду на те, що нежитлові приміщення (майнові комплекси) позивача, щодо яких відповідачем нараховано податки у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях призначені суто для використання у сільськогосподарській діяльності та є відповідно будівлями сільськогосподарського призначення. З урахуванням видів економічної діяльності, позивач стверджує, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, а тому сільськогосподарські споруди, які перебувають у її власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Поряд з цим позивач зазначала про порушення податковим органом строків прийняття оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись порушення на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на фактично на доводи зазначені нею в адміністративному позові та наполягає на тому, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, а відтак приміщення, які перебувають у її власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. На підтвердження своїх доводів позивач додала до скарги копії договорів передання нежитлових приміщень в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Панські ковбаски», яке здійснює м`ясне виробництво.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Разом з тим, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач подав клопотання про заміну відповідача у справі з Головного управління ГУ ДФС у Волинській області на правонаступника - ГУ ДПС у Волинській області.

Колегія суддів розглянувши клопотання відповідно до вимог ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за доцільне провести заміну ГУ ДФС у Волинській області на її правонаступника ГУ ДПС у Волинській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ОСОБА_1 є власницею: приміщення цеху - літера "А-2", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; приміщення прохідної - літера "Б-2", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; нежилого приміщення, прохідна, - літера "Ж-1", що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

12.06.2019 Головне управління ДФС у Волинській області винесло податкові повідомлення-рішення № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316, № 0-0316, № 0-0316, № 0-0316, № 0-0316, якими визначило ФОП ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 та 2018 роки у сумі 6839,07 грн., 342,02 грн., 693,59 грн., 924,05 грн., 18 477,25 грн., 112,43 грн. відповідно.

Позивач не погоджувалась з такими рішеннями податкового органу та звернулась до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішень ГУ ДФС у Волинській області з огляду на те, що позивач не надав доказів про здійснення господарської діяльності як сільськогосподарський товаровиробник, а також те, що нерухоме майно призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, та відповідно може бути підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як підтверджується матеріалами справи об`єктом для нарахування позивачу податку на нерухоме майно були зареєстровані за нею на праві власності: приміщення цеху - літера "А-2", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; приміщення прохідної - літера "Б-2", що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; нежилого приміщення, прохідна, - літера "Ж-1", що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

Перелік нерухомого майна, що не є об`єктами податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки визначений в п.266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова, як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пунктів "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась те, що належні їй нежитлові приміщення є будівлями, спорудами сільськогосподарських товаровиробників, і призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому в силу підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника наведене в п. 14.1.235 ст. 14 ПК України: сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Разом з тим, статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис", який визначає правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб`єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов`язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Визначення сільськогосподарського товаровиробника, наведене у статті 1 Закону України "Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою", відповідно до якої сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець видами діяльності якого є:

01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;

01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід;

01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих;

01.45 Розведення овець і кіз;

01.46 Розведення свиней;

01.49 Розведення інших тварин;

01.50 Змішане сільське господарство;

47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний).

Беручи до уваги правові визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» та види економічної діяльності, які веде позивач, неможливо ствердити що позивач провадить господарська діяльність, яка відноситься до діяльності сільськогосподарських товаровиробників, як і те, що її нерухоме майно призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а відповідно може бути підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Тому, належні позивачу будівлі, неможливо віднести до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесених до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, в розумінні пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а відтак приміщення цеху - літера "А-2"; приміщення прохідної - літера "Б-2"; нежиле приміщення, прохідна, - літера "Ж-1" є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і на них нараховується податок на нерухоме майно.

Суд не бере до уваги надані разом з апеляційною скаргою договори про оренду згаданих нежитлових приміщень, з огляду на те, що такі не були подані в суді першої інстанції. Покликання позивача на те, що вона не вважала за необхідне подавати такі документи не можуть бути вагомим та обґрунтованим поясненням ненадання доказів суду, оскільки тягар доказування лежить на учасниках справи, і саме в їх інтересах надавати суду якомога ширший спектр доказів для підтвердження своїх доводів та позиції у справі.

Поряд з наведеним слід зазначити щодо строків прийняття оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316. Так, в підпункті 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання. Тобто, у випадку несвоєчасного надіслання податкового повідомлення-рішення податковим органом платник звільняється лише від відповідальності, тобто від сплати штрафних фінансових санкцій (пені, неустойки), передбачених цим Кодексом, а не від сплати основного податкового зобов`язання.

З податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 № 0035526/1-5013-0316, № 0035525/1-5013-0316 вбачається, що вони містять вимогу про сплату лише суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2016 рік і не містять штрафних санкцій за несвоєчасну сплату вказаного податку.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, не спростовують висновків суду, та в повній мірі відповідають позиції позивача, викладеній у адміністративному позові, яка в цілому суперечить чинному законодавству та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Волинського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 140/2558/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.