Справа № 280/5121/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Справа № 280/5121/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Жовніренко Ірини Володимирівни (пр. Соборний, буд. 152-В, оф. 522, м. Запоріжжя, 69095) до Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Жовніренко Ірини Володимирівни, до Запорізької міської ради (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача у невиконанні рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради "Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 " № 392 від 30 жовтня 2006 року, зобов`язати відповідача виконувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради "Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 " № 392 від 30 жовтня 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 25 травня 1995 року за №211 «Про надання пільг гр. ОСОБА_1 » позивачу надано пільгу у вигляді 50% оплати за житлову площу та 50% оплати за комунальні послуги/опалювання, водопровід, газ та електроенергію з віднесенням різниці в оплаті по пільгам на збитки управління житлового господарства міськвиконкому; на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №392 від 30 жовтня 2006 року «Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 » оплата за комунальні послуги/опалювання, водопровід, газ та електроенергія здійснювалась у розмірі 50% з бюджету і 50% - з інших джерел. Попри те, що рішення, якими позивачу призначено пільги є чинними, в позові зазначено про безпідставне виключенення позивача зі списку пільговиків з 2011 року. За твердженням позивача, безпідставне невиконання відповідачем рішень №211 та №392 звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача, що призвело до негативних наслідків, що виразилося у примусовому стягненні грошових коштів за житлово-комунальні послуги. Також зазначено, що судовим рішенням по справі №331/9780/14 встановлено обставини про те, що рішення №211 та №392 є безстроковими і згідно Закону України «Про місцеве самоврядування» - обов`язковими для виконання. З наведених підстав позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено 10-денний термін для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін), призначене судове засідання на 04 грудня 2019 року.

28 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх.№50202). У відзиві заперечено проти поновлення строків подання позову та позовних вимог. Також зазначено, що рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №392 від 30 жовтня 2006 виконано в повному обсязі. В свою чергу, адресна допомога на часткове відшкодування позивачеві витрат у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг на 2007-2010 роки здійснювалось в рамках міської комплексної програми соціального захисту населення міста Запоріжжя, що затверджується рішенням міської ради щорічно. При цьому, з 2011 року міською комплексною програмою соціального захисту населення міста Запоріжжя адресна допомога на часткове відшкодування витрат за оплату житлово-комунальних послуг гр. Комісаровій не передбачалось. Враховуючи наведене, відповідач не погоджується з доводами позивача та вважає рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30 жовтня 2006 року №392 виконаним в повному обсязі. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року судове засідання у справі відкладено до 18 грудня 2019 року.

17.12.2019 від представника позивача до суду надійшли заява про перенесення розгляду справи на інший день.

17.12.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання про доручення документів до справи.

18 грудня 2019 року від представника позивача надійшло клопотання (вх.№53756) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Відповідач не заперечив проти розгляду справи в порядку письмового провадження, про що свідчить відповідний запис на клопотанні.

На підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Оскільки представником позивача подане клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, то суд не вирішував заяву представника позивача про відкладення судового засідання.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , 1927 року народження, має статус ветерана Великої Вітчизняної війни, ветерана праці, є інвалідом І групи загального захворювання та пенсіонером за віком.

Як свідчать матеріали справи, у період з 1991 року по 2006 позивачу надавались пільги з оплати комунальних послуг.

Зокрема, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 11 січня 1991 року №18 на гр. Комісарову розповсюджено пільги, якими користувалась її сім`я у відповідності до п.17 «Положення про пільги для інвалідів Вітчизняної війни і сімей загиблих військовослужбовців», затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 23 лютого 1981 року №209 та ухвалено, зокрема, стягувати плату за житло у розмірі 50 %, а також 50% за використання опалення, води, газу та електроенергії (а.с.26)

25 травня 1995 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів було винесено рішення №211 «Про надання пільг гр. ОСОБА_1 », яким було вирішено «надати з 01 січня 1995 року гр. ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 пільгу у вигляді 50-ти відсоткової оплати за житлову площу та 50-ти відсоткової оплати за комунальні послуги/опалювання, водопровід, газ та електроенергію. Різницю в оплаті по пільгам віднести на збитки управління житлового господарства міськвиконкому» (а.с.30).

За рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 .» №392 від 30 жовтня 2006 року ОСОБА_1 надано матеріальну підтримку у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг (а.с.31).

За твердженням позивача, з 2011 року рішення №211 та №392 безпідставно не виконуються відповідачем, відтак з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернувся з даним позовом до суду.

У відзиві на позовну заяву від 28 листопада 2019 року за вх.№50202 відповідач заперечив проти поновлення строків подання позову та позовних вимог, вказуючи на відсутність доказів пропущення строків подання позову з поважних причин.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Так, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка розглянута судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, відповідач зазначає про численні звернення ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради, управління соціального захисту населення Запорізької міської ради, до прокуратури та інших органів з заявами про порушення її прав відповідно до рішення виконавчого комітету міської ради №211 від 25 травня 1995 року та №392 від 30 жовтня 2006 року, на підставі чого проводились перевірки прокуратури.

Суд зазначає, що звернення позивача до вищестоящого органу зі скаргою є альтернативним способом захисту своїх прав, а отже фактично є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 210/3915/17 та у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 473/653/17.

Враховуючи вищевказані обставини, а також звертаючи увагу на похилий вік позивача та стан її здоров`я, судом поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон України №3551-ХІІ).

У відповідності до статті 14 Закону України 3551-ХІІ учасникам війни надаються, зокрема, такі пільги: 4) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 5) 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю);

Цією ж статтею установлено, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389 (далі - Порядок №389).

Порядок №389 визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Дія Порядку №389 поширюється на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, окрім іншого, за Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (учасники війни; особи, на яких поширюється чинність зазначеного Закону; особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдови (вдівці) та батьки померлих осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" (особи, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдови (вдівці) та батьки померлих осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною.

У відповідності до пункту 3 Порядку №389, пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

До сукупного доходу сім`ї пільговика включаються нараховані: 1) пенсія; 2) заробітна плата; 3) грошове забезпечення; 4) стипендія; 5) соціальна допомога (крім частини допомоги при народженні дитини, виплата якої здійснюється одноразово, частини допомоги при усиновленні дитини, виплата якої здійснюється одноразово, допомоги на поховання, одноразової допомоги, яка надається відповідно до законодавства або за рішеннями органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємств, організацій незалежно від форми власності); 6) доходи від підприємницької діяльності (пункт 5 Порядку).

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад одержують від територіальних органів Пенсійного фонду України за результатами обміну електронними базами даних відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 р. № 497 "Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду" інформацію про суми пенсійних виплат і факт працевлаштування пільговиків та членів їх сімей, відомості про яких містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги.

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення протягом десяти днів з дня отримання інформації, зазначеної у пунктах 6-8 цього Порядку, визначають середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного члена сім`ї пільговика за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім`ї.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що у разі коли середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, пільговик має право на отримання пільг протягом шести місяців з місяця визначення відповідного права.

У разі коли середньомісячний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення письмово інформує пільговиків про те, що вони не мають права на отримання пільг.

В позові вказано, що відповідач ухиляється від виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 » №392 від 30 жовтня 2006 року.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що з 01 жовтня 2006 року гр. ОСОБА_1 , у відповідності до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №392 від 30 жовтня 2006 року, надавалась щомісячна матеріальна підтримка у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг в межах норм передбачених законодавством України відповідно до Міської комплексної програми соціального захисту населення міста Запоріжжя на 2006 рік.

При цьому, пунктом 2.2 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №392 від 30 жовтня 2006 року встановлено «передбачити у програмі по соціальному захисту населення міста Запоріжжя на 2007 рік, яка фінансується з міського бюджету, кошти на надання податкової пільги у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг в межах норм, передбачених законодавством України, гр. ОСОБА_1 ».

Надалі, з 01 січня 2017 року адресна допомога на часткове відшкодування витрат гр. ОСОБА_1 у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг в межах норм, передбачених законодавством України, була передбачена міською комплексною програмою соціального захисту населення міста Запоріжжя.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, міська рада, в межах своїх повноважень, приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Міська комплексна програма соціального захисту населення міста Запоріжжя затверджується щорічно рішенням міської ради.

Судом встановлено, що міська комплексна програма соціального захисту населення міста Запоріжжя на 2008, 2009, 2010 роки також за рішенням міської ради передбачала адресну допомогу на часткове відшкодування витрат гр. ОСОБА_1 у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг в межах норм передбачених законодавством України.

Адресна допомога на часткове відшкодування витрат у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг перераховувалась підприємствам-надавачам послуг для зарахування на особовий рахунок ОСОБА_1 в рахунок оплати поточних платежів.

З 2011 року, у зв`язку з обмеженістю надходжень до міського бюджету, Міською комплексною програмою соціального захисту населення міста Запоріжжя адресна допомога на часткове відшкодування витрат за оплату житлово-комунальних послуг гр. ОСОБА_1 не передбачалась.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 26 грудня 2003 року перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як учасник війни, ветеран праці, інвалід І групи загального захворювання та пенсіонер за віком, що передбачає надання 50-відсоткової знижки плати за користування житлом, комунальними послугами в межах норм споживання та 50-відсотковою знижкою оплати послуг зв`язку (а.с.64).

Вказаними знижками позивач користувалась до 31 грудня 2018 року.

У відповідності до вимог Порядку №389, з 01 січня 2019 року пільги на житлово-комунальні послуги не нараховується ОСОБА_1 з огляду на дані Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду про середньомісячний дохід ОСОБА_1 за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2018 року, що становить 2857,94 грн. і перевищує податкову соціальну пільгу.

З огляду на заявлені позовні вимоги, суд не надає оцінку правомірності позбавлення ОСОБА_1 пільги на житлово-комунальні послуги з 01 січня 2019 року.

З доводами позивача про бездіяльність відповідача з виконання рішення №392 суд не погоджується.

Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради «Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 » №392 від 30 жовтня 2006 року виконано в поному обсязі: гр. Комісаровій надавалась щомісячна матеріальна підтримка у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг, що не заперечується і самим позивачем. Крім того, виконано п.2.2. рішення, про що свідчить надання адресної допомоги на часткове відшкодування витрат гр. ОСОБА_1 у розмірі 50% знижки за оплату житлово-комунальних послуг у 2007 році за Міською комплексною програмою соціального захисту населення міста Запоріжжя.

З цих підстав суд не вбачає протиправної бездіяльності Запорізької міської ради у невиконанні рішення №392.

Слід також зазначити, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 16 грудня 2019 року №574 вирішено визнати такими, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 25 травня 1995 року №211 «Про надання пільг гр. ОСОБА_1 »; рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30 жовтня 2006 року 3392 «Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 » (а.с.111).

Одним із доводів позивача в позовній заяві є посилання на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2018 року по справі № 331/9780/14, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, яким, за твердженням позивача, встановлено факт безстроковості рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради "Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 " № 392 від 30 жовтня 2006 року, а також рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 25 травня 1995 року за №211 «Про надання пільг гр. ОСОБА_1 », що є обов`язковими до виконання.

Разом з тим, суд не погоджується з такими висновками, оскільки предметом справи № 331/9780/14 є стягнення з позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання горячої води. Факт безстроковості та обов`язковості рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради "Про надання матеріальної підтримки гр. ОСОБА_1 " № 392 від 30 жовтня 2006 року, а також рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 25 травня 1995 року за №211 «Про надання пільг гр. ОСОБА_1 » в рамках розгляду справи № 331/9780/14 не встановлювався.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що в силу приписів ч. 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, в силу наведених норм Виконавчий комітет Запорізької міської ради є підконтрольним та підзвітним Запорізькій міській раді, а рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

При цьому жодною нормою чинного законодавства не передбачений обов`язковий характер рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради для відповідача. Навпаки, в силу приписів п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції Запорізької міської ради виднесене питання про скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач не має обов`язку виконувати рішення свого виконавчого органу, а тому з його боку відсутня бездіяльність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль