Справа № 200/284/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 р. Справа№200/284/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6)

про визнання протиправним та скасування рішення від 24 жовтня 2019 року № 1874, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Селидівського Об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області № 1874 від 24 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля» з 5 листопада 2004 року по 30 вересня 2006 року, з 5 листопада 2004 року по 31 березня 2005 року, з 1 травня 2005 року по 31 травня 2005 року, з 1 серпня 2005 року по 26 серпня 2006 року, з 1 вересня 2006 року по 30 вересня 2006 року, з 1 листопада 2007 року по 15 квітня 2013 року, до страхового стажу періоду роботи на підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля» з 1 листопада 2016 року по 2 квітня 2017 року на підприємстві ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» з 12 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року, який дає право на призначення пенсії згідно пункту 2 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 18 жовтня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 14 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 11 січня 2020 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/284/20-а за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач зазначає, що 18 жовтня 2019 року звернулася до відповідача з письмовою заявою № 2905 про призначення пенсії згідно з пунктом 2 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надавши відповідачу необхідні документи, але рішенням № 1874 від 24 жовтня 2019 року було відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 5 листопада 2004 року по 31 березня 2005 року, з 1 травня 2005 року по 31 травня 2005 року, з 1 серпня 2005 року по 26 серпня 2006 року, з 1 вересня 2006 року по 30 вересня 2006 року, а саме з 5 листопада 2004 року по 30 вересня 2006 року на підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля», оскільки в пільговій довідці не вказано, що позивач працювала машиністом (кочегаром) котельних (на вуглі й сланці), у тому числі зайняті на видаленні золи згідно Постанови № 36 від 16 січня 2003 року, оскільки довідка не підтверджує зайнятість повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці та відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу за списком № 2 період роботи на підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля`з 1 листопада 2007 року по 15 квітня 2013 року, тому як в довідці не вказано періоди опалюваного сезону. Також не зараховано до страхового стажу періоди роботи па підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля» з 1 листопада 2016 року по 2 квітня 2017 року та на підприємстві ВП «Шахта «Котляревська» ДГІ «Селидіввугілля» з 12 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року, оскільки відсутні відомості про сплату єдиного соціального внеску (форма ОК-5 від 21 жовтня 2019 року). Вважає рішення протиправним та таким, що порушує її конституційні права.

Відповідач до суду надав відзив, в якому заперечив проти задоволення його позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з аналогічних підстав зазначених в оскаржуваному рішенні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 грудня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою від 18 жовтня 2019 року № 2905 про призначення пенсії згідно з пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем була розглянута заява позивача за результатом чого було прийнято рішення від 24 жовтня 2019 року про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Зі змісту зазначеного рішення відповідача вбачається, що позивачу відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 5 листопада 2004 року по 31 березня 2005 року, з 1 травня 2005 року по 31 травня 2005 року, з 1 серпня 2005 року по 26 серпня 2006 року, з 1 вересня 2006 року по 30 вересня 2006 року на підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля», оскільки в пільговій довідці не вказано, що позивач працювала машиністом (кочегаром) котельних (на вуглі й сланці), у тому числі зайняті на видаленні золи згідно Постанови № 36 від 16 січня 2003 року, оскільки довідка не підтверджує зайнятість повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці та відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу за списком № 2 період роботи на підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля`з 1 листопада 2007 року по 15 квітня 2013 року, тому як в довідці не вказано періоди опалюваного сезону. Також не зараховано до страхового стажу періоди роботи па підприємстві ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля» з 1 листопада 2016 року по 2 квітня 2017 року та на підприємстві ВП «Шахта «Котляревська» ДГІ «Селидіввугілля» з 12 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року, оскільки відсутні відомості про сплату єдиного соціального внеску (форма ОК-5 від 21 жовтня 2019 року).

Судом встановлено, що записами трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я позивача підтверджується, що 5 листопада 2004 року відповідно до наказу від 2 листопада 2004 року № 65/к позивача було прийнято машиністом (кочегаром) котельних 3 розряду до ВП «Виробниче управління теплофікації ДП «Селидіввугілля» та 30 вересня 2006 року відповідно до наказу від 25 вересня 2006 року № 65к позивача було звільнено за власним бажанням. Крім того, з трудової книжки вбачається, що 1 листопада 2007 року відповідно до наказу від 1 листопада 2007 року № 80-к позивача було прийнято машиністом кочегаром 3 розряду на котельню до ВП Виробничого управління «Теплофікації» ДП «Селидіввугілля». 31 травня 2017 року відповідно до наказу від 31 травня 2017 року № 26/к позивача було звільнено за переведенням до ВП «Росія» ДП «Селидіввугілля» та 13 червня 2017 року відповідно до наказу від 12 червня 2017 року № 931к позивача було прийнято за переведенням з ТОВ «Теплофікація» ДП «Селидіввугілля» учнем муляра. 29 листопада 2019 року у трудову книжку позивача внесено запис про те, що ДП «Селидіввугілля» перепідпорядковано Міністерству енергетики та захисту довкілля України. Позивач по теперішній час працює на підприємстві.

Крім того, в доказ підтвердження пільгового стажу позивачем до суду були надані довідки від 10 грудня 2019 року № 11/298, № 11/299, від 3 грудня 2019 року № 07-04/3862, від 4 грудня 2019 року № 04-22/3871, наказ від 14 липня 2003 року № 89, індивідуальні відомості про застраховану особу, наказ від 2 листопада 2004 року № 65/к, від 26 вересня 2006 року № 64-к, від 1 листопад 2007 року № 80-к, від 2 жовтня 2013 року № 65/к, від 20 жовтня 2014 року № 83/к, від 10 листопада 2015 року № 64/к, від 1 жовтня 2016 року № 67/к.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом зі змісту спірного рішення, позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, окрім трудової книжки, були надані документи, що підтверджують факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача на підприємстві у спірний період. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказаний період свідчить про зайнятість останнього за відповідною посадою. Записи про спірні періоди роботи засвідчений відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку, що відповідач безпідставно не врахував позивачу період його роботи з 5 листопада 2004 року по 30 вересня 2006 року, з 5 листопада 2004 року по 31 березня 2005 року, з 1 травня 2005 року по 31 травня 2005 року, з 1 серпня 2005 року по 26 серпня 2006 року, з 1 вересня 2006 року по 30 вересня 2006 року, з 1 листопада 2007 року по 15 квітня 2013 року до пільгового стажу.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 1 листопада 2016 року по 2 квітня 2017 року, з 12 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року, у зв`язку із відсутністю сплати внесків суд зазначає наступне.

Відповідно до норм частини першої статті 24 Закону № 1058-XV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону № 1058-XV.

Так, абзацом 1 частини першої статті 20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з нормами частини десятої вищенаведеної статті Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами статті 106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

За таких обставин, суд доходить висновку про неправомірність не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача за період з 1 листопада 2016 року по 2 квітня 2017 року, з 12 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року через відсутність відомостей про сплату щомісячних внесків за ці періоди.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України, внаслідок чого, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. відповідно до квитанції від 26 грудня 2019 року.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) про визнання протиправним та скасування рішення від 24 жовтня 2019 року № 1874, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24 жовтня 2019 року № 1874 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 жовтня 2019 року № 1874 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу період роботи позивача з 5 листопада 2004 року по 30 вересня 2006 року, з 5 листопада 2004 року по 31 березня 2005 року, з 1 травня 2005 року по 31 травня 2005 року, з 1 серпня 2005 року по 26 серпня 2006 року, з 1 вересня 2006 року по 30 вересня 2006 року, з 1 листопада 2007 року по 15 квітня 2013 року та до страхового стажу період роботи з 1 листопада 2016 року по 2 квітня 2017 року, з 12 червня 2017 року по 30 вересня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 4 лютого 2020 року. Повне судове рішення складено 4 лютого 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар