Справа № 460/1868/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1868/19 пров. № 857/13220/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.10.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання відмови протиправною; зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії (суддя суду І інстанції: Дудар О.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 17.10.2019р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 17.10.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

08.08.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2017р. без врахування вимог ч.2 ст.56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до рішення суду; зобов`язати пенсійний орган виплачувати ОСОБА_1 з 01.10.2017р. пенсію за віком, із врахуванням проведеного з 01.05.2017р. перерахунку пенсії зі збільшенням на 1 (один) процент заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, відповідно до положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.4-6).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с.1-3).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.10.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.58-61).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить у поданій апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.67-68).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постанова Кузнецовського міського суду Рівненської обл. від 04.12.2017р. у справі № 565/837/17, яка набрала законної сили 26.02.2019р., щодо перерахунку пенсії позивача, перестала виконуватися відповідачем з 01.10.2017р. через зміну законодавства.

Водночас, зміни, що були внесені до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стосуються порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії та не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії у зв`язку із понаднормовим страховим стажем. Також по причині призначення позивачу спірної пенсії до набрання чинності Законом України № 2148-VIII від 03.10.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підвищення пенсій» його положення не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, які виникли значно раніше.

Звідси, матеріалами справи та нормами чинного законодавства підтверджується право позивача на перерахунок пенсії у відповідності до вимог ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також вважає, що предметом спору є виплата йому відповідачем пенсії, а не контроль за виконанням судового рішення.

Відповідачем ГУ ПФ України в Рівненській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.86 і на звороті).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз заявленого позову та змісту постанови Кузнецовського міського суду Рівненської обл. від 04.12.2017р. у справі № 565/837/17 свідчить про спрямованість вимог позивача на контроль за виконанням судового рішення.

Звідси, спірна бездіяльність відповідача не є самостійним предметом спору.

Якщо позивач вважає, що рішення суду не виконується добровільно суб`єктом владних повноважень, він має право звернути таке рішення до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження».

Даючи оцінку обраному позивачем способу захисту права, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Між тим, на думку колегії суддів, наведені висновки не відповідають вимогам чинного законодавства, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу призначено з 06.12.2002р. пенсію по віку із зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислену відповідно до вимог ч.1 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки він є потерпілим від наслідків аварії Чорнобильській катастрофи, категорія 2, і набув пенсійного віку, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с.9, 10).

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської обл. від 04.12.2017р. у справі № 565/837/17, яка набрала законної сили 26.02.2019р., позов ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано Володимирецьке об`єднане управління /ОУ/ ПФ України Рівненської обл. провести Сенюку з 01.05.2017р. перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20 років стажу роботи, але не вище 75 процентів заробітку; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.28-30).

Згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019р. апеляційну скаргу Володимирецького ОУ ПФ України Рівненської обл. на вказане судове рішення повернуто апелянту (а.с.16).

16.05.2019р. позивач звернувся до Володимирецького ОУ ПФ України Рівненської обл. із письмовою заявою, в якій просив повідомити причини невиконання судового рішення, а також нарахувати згідно рішення суду доплату за стаж згідно ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачувати її в подальшому (а.с.19).

Згідно відповіді Вараського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 41/С-76 від 26.06.2019р. виплата пенсії позивача з 01.10.2017р. здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За період часу з 01.05.2017р. по 01.10.2017р. перерахунок пенсії здійснений на виконання рішення суду, однак по причині вступу з 11.10.2017р. в дію Закону України № 2148-VIII від 03.10.2018р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підвищення пенсій» виконання судового рішення припинено (а.с.20).

Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» і цього Закону.

Частиною 2 ст.56 наведеного Закону визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Згідно з ч.2 ст.27 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004р., за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Згідно п.13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Таким чином, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обставини справи свідчать про те, що позивач фактично обрав умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналіз ст.56 наведеного Закону вказує про те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Порядок перерахунку пенсій встановлений нормами абз.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, особам, на яких поширюються вимоги Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік.

Оскільки ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 2, тому пенсійним органом на момент перерахунку пенсії неправомірно визначено доплату до пенсії за понаднормативний стаж 35 років, при цьому спірну доплату слід було встановити за понаднормативний стаж 20 років.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує позицію Верховного Суду по аналогічній категорії справ (зокрема, постанова Другої судової палати Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018р. у справі № 560/675/17).

Стосовно висновків суду першої інстанції щодо внесених змін до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» колегія суддів наголошує на наступному.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Отже, правове регулювання спірних правовідносин змінилось; у зв`язку зі змінами Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж встановлений ч.2 ст.56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах визначених ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Під час судового розгляду встановлено, що оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а залишився на пенсії за віком на умовах ч.1 ст.27 цього Закону, тому відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно припинив виплату позивачу збільшення пенсії, що передбачено ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 23.10.2019р. в справі № 809/627/18.

Наведені обставини також призвели до подальшого невиконання постанови Кузнецовського міського суду Рівненської обл. від 04.12.2017р. у справі № 565/837/17, оскільки, вирішуючи питання про зобов`язання здійснити перерахунок та виплачувати належні платежі, суд, у разі відсутності спору про право особи на отримання пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не мав підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх перерахунку і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

При цьому, спірним питанням є підставність застосування вказаних норм до регулювання розглядуваних правовідносин.

Так, відповідно до ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Водночас, як вказує пенсійний орган, відповідно до постанови КМ України № 544 від 15.04.2003р. «Про підвищення розмірів трудових пенсій» максимальний розмір трудових пенсій за віком станом на 01.01.2004р. (на день набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») становив 150 грн. Тому проводити обчислення розміру пенсії згідно з ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» недоцільно (а.с.53-54).

Отже, зміни, що були внесені до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стосуються порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії та не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії у зв`язку із понаднормовим страховим стажем.

Такі висновки викладені по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 07.07.2015р. у справі 21-727а15.

Водночас, суд першої інстанції помилково визнав невірним обраний позивачем спосіб захисту його прав та інтересів в розглядуваному випадку, оскільки свої вимоги позивач обґрунтовував безпідставною відмовою у виплаті пенсії без врахування вимог ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не покликався як на підставу звернення невиконання рішення суду.

В частині дотримання строку звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, колегія суддів враховує наступне.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (ст.ст.1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст.46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у Рішенні від 15.10.2013р. № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у Рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим ст.ст.256 та 257 ЦК України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Системний аналіз чинного законодавства дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним обрахунком грошового забезпечення, що має значення для виплати пенсії за вислугу років, з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016р. у справі № 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.04.2018р. у справі № 646/6250/17, від 30.10.2018р. у справі № 493/1867/17, від 22.01.2019р. у справі № 201/9987/17 (2-а/201/304/2017).

За таких обставин колегія суддів не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.ст.1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

Звідси, колегія суддів відхиляє доводи пенсійного органу про наявність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позовної давності.

Окрім цього, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 дізнався про виплату йому пенсії у неналежному розмірі, отримавши відповідь Вараського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 41/С-76 від 26.06.2019р. У зв`язку з цим, 08.08.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, що свідчить про дотримання встановленого ст.102 КАС України шестимісячного строку.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність звернення позивача із відповідною заявою установленого взірця до пенсійного органу колегія суддів керується нормами ч.2 ст.77 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Із змісту листа Вараського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 41/С-76 від 26.06.2019р. слідує, що такі обставини не покладалися пенсійним органом в основу рішення про відмову в перерахунку пенсії, а відтак останні в силу приписів ч.2 ст.77 КАС України не можуть враховуватися під час вирішення наведеного спору.

Водночас, зміст звернення позивача від 16.05.2019р. містить не лише прохання до відповідача про надання інформації про причини невиконання судового рішення, але й вимоги про нарахування доплати згідно стажу відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та її виплату із наданням копій розпоряджень про призначення пенсії (а.с.19).

Також відповідь № 41/С-76 від 26.06.2019р. містить роз`яснення щодо можливості позивача оскаржити рішення ГУ ПФ України в Рівненській обл. в установленому законом порядку (а.с.20).

За таких неоднозначних обставин колегія суддів виходить з оцінки всіх обставин справи, змісту наданої відповіді пенсійного органу, результатів розгляду звернення позивача, та приходить до переконливого висновку про необхідність застосування в цьому випадку найбільш сприятливого для позивачу підходу щодо розгляду поданого звернення як відповідної підстави для перерахунку його пенсії, хоча і неналежно оформленої.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд згідно вимог ст.139 КАС України не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень п.25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), п.13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п.1 ст.6 Конвенції.

Крім цього, у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.2007р. по справі «Бендерський проти України» (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (...). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (...). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.п.1, 2 ч.1 ст.315, ст.316, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.10.2019р. в адміністративній справі № 460/1868/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., що викладена листі Вараського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. № 41/С-76 від 26.06.2019р., стосовно проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із збільшенням її на 1 (один) процент заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.:

здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із збільшенням пенсії на 1 (один) процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, згідно ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.10.2017р.;

провести виплату недоотриманих коштів у зв`язку з проведеним перерахунком, з урахуванням виплачених сум пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. В. Глушко
Дата складення повного судового рішення: 05.02.2020р.