Справа № 444/3277/19
Суддя: Зеліско Р. Й.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/3277/19
Провадження № 2-а/444/16/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Галина Ігорівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовква Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №755721 від 08.12.2019 року,-

В С ТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №755721 від 08.12.2019 року та закриття справи.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.12.2019 року він на автомобілі марки «Хонда Акорд», реєстраційний номер НОМЕР_1 , їхав за маршрутом місто Львів- місто Чоп в потоці автомобілів і не порушував жодних Правил дорожнього руху, коли його зупинили працівники поліції, які стояли на острівку дороги в місці розвороту, першому повороті наліво назад на місто Львів за селом Солонка, він зупинився. Працівник поліції почав йому показувати пристрій, на якому було показано його автомобіль і було вказано швидкість з якою він рухався, що становила 78 км/год. Поліцейський почав стверджувати, що з такою швидкістю він рухався в населеному пункті Солонка.

Однак він заперечив поліцейському, що це знято вже за межами населенного пункту, так як з місця перебування поліції не видно дороги в населеному пункті Солонка. З місця стоянки патрульної поліції не було видно знаку населений пункт Солонка і вони не могли встановити його місце перебування і його швидкість в населеному пункті, так як це достатньо далеко.

Вказує, що почав вимагати, щоб йому було продемонстровано дані відеокамер, які разом із поліцейськими він переглянув та було чітко видно, що його автомобіль сфотографовано поза межами населенного пункту, однак це працівників поліції не переконало в його невинуватості.

Позивач зазначає, що відразу написав клопотання, щоб його питання було вирішене пізніше старшим по званню поліцейським в присутності його представника.

Однак на його клопотання не було відреаговано та прийнято постанову.

Звертає увагу, що зробив скріншот з карти Google, на якій чітко вбачається місце стоянки патрульної поліції і знак населеного пункту Солонка.

Як наслідок зрозуміло, що поліція не могла бачити його автомобіль в населеному пункті, так як населений пункт знаходиться за поворотом.

Вважає, що постанова не відповідає вимогам закону, оскільки жодний із зазначених працівником пунктів Правил дорожнього руху ним порушено не було, крім того порушені його конституційні права, так як постанова складена одномоментно і він не мав можливості захистити себе, отримати правову допомогу з спірного питання. А тому просить його позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Представник відповідача, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на адміністративний позов.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

П. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так як представник відповідача в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, жодних відомостей про поважність причин такої неявки у суду немає, позивач просить справу розглядати без його участі, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності учасників.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 755721 від 08.12.2019 року, яка прийнята інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Мацюк Юрієм Володимировичем, вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. за те, що він 08.12.2019 року о 12 год. 10 хв. на автодорозі Київ-Чоп М-06, 557 км+ 970 рухався зі швидкістю 78 км/год, при цьому перевищував встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год, порушуючи пункту 12.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак це правило не стосується правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Суд бере до увагу, що оскаржувана постанова винесена 08.12.2019 року, а тому позивачем подано адмістративний позов в 10-денний строк на оскарження постанови, оскільки адміністративний позов одержано Жовківським районним судом Львівської області 17.12.2019 року.

Суд враховує, що у позовній заяві, яка подана на адресу суду, позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення 08.12.2019 року.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Представником відповідача не виконано обов`язку, який встановлений ч. 2 ст. 77 КАС України щодо доказування правомірності винесення оскаржуваної постанови.

В той же час судом детально з`ясовано обставини справи та вивчено оскаржувану постанову.

Інспектором поліції в оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (зміни з 01.01.2018 року).

Суд враховує, що згідно п. 12.6 ПДР України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю:

- автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

- транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.;

- вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год.;

- автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год.;

- іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Суд бере до уваги викладене в оскаржуваній постанові та викладене позивачем у позовній заяві про те, що продемонстроване відео з керованим ним автомобілем та зазначена швидкість знято вже за межами населенного пункту, так як з місця перебування поліції не видно дороги в населеному пункті Солонка, як і не видно знаку населений пункт Солонка.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Суд враховує, що позивач не заперечує, що керував транспортним засобом зі швидкістю 78 км/год, однак така швидкість руху, з його слів, була за межами населеного пункту.

Представником відповідача не надано жодного доказу про те, що зафіксована швидкість руху 78 км/год була саме в межах населеного пункту.

А тому суд бере до уваги твердження позивача про керування транспортним засобом з такою швидкістю саме за межами населеного пункту.

При цьому суд звертає увагу, що згідно Правил дорожнього руху поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год.

Як наслідок суд приходить до висновку, що складу адміністративного правопорушення при керуванні ОСОБА_1 транспортним засобом зі швидкістю 78 км/год поза населеним пунктом не було, оскільки не було перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, у графі «до постанови додаються» вказано лише клопотання.

Як наслідок суд приходить до висновку, що жодного фото чи відеозапису події немає.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази, які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

В оскарженій постанові відсутнє посилання на будь-який доказ, який передбачений ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В даному випадку єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в постанові.

Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що недоліки містить і сама оскаржувана постанова.

Так згідно п. 10 Розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України за № 1496/27941 від 01.12.2015 року при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема: у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень).

Всупереч цих вимог посадовою особою зазначено лише «УПП у Л/о ДПП» хоча повною назвою є Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Також суд звертає увагу і на те, що оскаржуваною постановою визнано винним ОСОБА_1 , хоча як вбачається із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , який видано Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 20 травня 1998 року, позивачем є ОСОБА_1 .

Тобто інспектором поліції не вірно встановлено особу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці події, що призвело до притягнення до адміністративної відповідальності фактично іншої особи, а не позивача.

Наведене є додатковою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено під час розгляду справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що позивачем вчинено діяння, викладене в оскаржуваній постанові, оскільки не доведено жодним доказом, що позивач керував транспортним засобом зі швидкістю 78 км/год в межах населеного пункту.

Як наслідок суд приходить до висновку, що відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи встановлено, що немає доказів про те, що позивачем ОСОБА_1 08.12.2019 року о 12 сгод. 10 хв. були вчиненні протиправні, винні (умисні або з необережності) дії, що спричинили порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Суд, розглядаючи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , перевірив законність, правомірність винесення оскаржуваної постанови як в частині накладення адміністративного стягнення, так і в цілому.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Виходячи з норм ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку, що в діянні ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, оскільки під час розгляду справи в суді не доведено наявність протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, якою було б вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто не доведено самого факту вчинення адміністративного правопорушення.

Ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені приписи процесуального законодавства, які встановлено в ч. 3 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку, що оскільки інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Мацюк Юрієм Володимировичем неправомірно притягнуто гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, його вина не доведена жодними доказами, стороною відповідача не виконано вимог щодо обов`язку доказування правомірності свого рішення, з метою забезпечення гарантії, свобод і інтересів особи і громадянина, виходячи із наданих ст. 245 КАС України суду повноважень при прийнятті рішення, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. підлягає закриттю.

Задоволення позовних вимог позивача буде найбільш доцільним способом захисту порушених його прав.

На підставі ст. 139 КАС України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ч. 4 ст. 229, 241, 245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора взводу № 1 роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мацюк Юрія Володимировичапро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №755721 від 08.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.- закрити.

Апеляційна скарги на судове рішення відповідно до ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р. Й. Зеліско

Повне рішення складене 29.01.2020 року.