Справа № 480/4797/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 р. Справа № 480/4797/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного порвадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, у якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 25.10.2019 № 18-14386/16-19-СГ про відмову в наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Миколаївської сільської ради Буринського району Сумської області; зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради народних депутатів Буринського району від 31.10.1995 передана у користування іншому громадянину. Вважає, що рішення виконавчого комітету сільської ради не є підставою для виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку та передачі її у користування. Землевпорядними організаціями межі земельної ділянки, на якій би розташовувалась спірна земельна ділянка, не встановлювались, державний акт на право користування не видавався. Земельним кодексом України передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Отже, підстави для відмови ОСОБА_2 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні. Вважає, що ефективним способом захисту свого порушеного права буде зобов`язання відповідача надати дозвіл.

28.11.2019 ухвалою суду відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.12.2019 представник відповідача надіслав до суду письмовий відзив на позов (а.с. 25-26), у якому зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області, розглянувши заяву ОСОБА_2 , наказом від 25.10.2019 № 18-14386/16-19-СГ відмовив у її задоволенні, оскільки бажана до відведення земельна ділянка рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради народних депутатів Буринського району від 31.10.1995 № 36 передана у користування іншому громадянину: перебуває у постійному користуванні громадянина ОСОБА_3 . Також представник відповідача зазначив, що зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі адміністративного судочинства. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

27.12.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 38-45), у якій зазначив, що з доданого до відзиву Державного акта на право постійного користування землею серії СМ № 000041, на якому зображений План зовнішніх меж землекористування, вбачається, що земельна ділянка, яка перебуває в користуванні ОСОБА_3 не знаходиться у місці спірної земельної ділянки. Крім того, відповідно до Публічної кадастрової карти України спірна земельна ділянка знаходиться у масиві земельної ділянки, яке не надана у власність або користування громадян.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд визнає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в інтересах свої малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулись до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою від 13.09.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради Буринського району Сумської області (а.с. 27). До заяви були додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспортів та ідентифікаційних кодів заявників, копія свідоцтва про народження дитини (а.с. 12-14, 17-18).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 25.10.2019 № 18-14386/16-19-СГ (а.с. 15) відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради народних депутатів Буринського району від 31.10.1995 № 36 передана у користування іншому громадянину. Згідно з п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Разом з тим, ст. 31 Цивільного кодексу України визначено часткову цивільну дієздатність фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років. Малолітня особа вчиняє правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення малолітньою дитиною правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідн6о ло закону. На вчинення малолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам. суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 КАС України встановлює, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі пунктів 1 та 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На підставі системного аналізу наведених правових норм суд вважає, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. У цьому випадку таким органом є ГУ Держгеокадастру у Сумській області. Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Серед підстав припинення права користування земельною ділянкою відповідно до статті 141 ЗК України є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку з тим, що земельна ділянка рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради народних депутатів Буринського району від 31.10.1995 № 36 передана у користування іншому громадянину.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії СМ № 000041 від 16.03.1994 (а.с. 34) ОСОБА_3 має в постійному користуванні земельну ділянку площею 43,7 га. Земельна ділянка розташована на території Миколаївської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області .

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради народних депутатів Буринського району Сумської області № 36 від 31.10.1995 (а.с. 16, 35), виконком надав погодження на обмін землі фермеру ОСОБА_3 та вирішив обміняти земельну ділянку площею 16,8 га із земель запасу колгоспу "Прогрес" на земельну ділянку площею 19,4 га в полі бригади № 2 селянської спілки "Дружба". Проте вказане рішення виконкому не було реалізоване шляхом належного оформлення права користування ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 19,4 га.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 18.10.2019 № 1693/416-19 (а.с. 29) земельна ділянка, яка планується для надання ОСОБА_2 , розташована в масиві площею 19,4 га, який відповідно до державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями на останню за звітністю дату, станом на 01.01.2016, обліковувався як земельна ділянка, яка перебуває в постійному користуванні ОСОБА_3 . Доказів, які б свідчили про підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: добровільна відмова ОСОБА_3 від права користування земельною ділянкою позивач до матеріалів справи не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність, фактично не відповідає вимогам законів, що, в розумінні вимог статті 118 Земельного кодексу України, є підставою для відмови у наданні такого дозволу. Суд вважає, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наказ від 25.10.2019 № 18-14386/16-19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" відповідає критеріям, встановленим частиною другою 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є правомірним, а позовні вимоги - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал