Справа № 425/151/20
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2020 року Провадження №2-а/425/37/20

Справа№425/151/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Верезій Сергія Валерійовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Верезій Сергія Валерійовича, яким просив скасувати постанову серії ЕАК №1956856 від 09 січня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті, сторони не з`явились, але були повідомлені належним чином. Позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, які є в матеріалах справи, позовні вимоги підтримав, відповідач подав клопотання, в якому як і позивач, просив справу розглянути без його участі. Відзив на позовну заяву не подав, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, а також в силу положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача, полягала у тому, що 09 січня 2020 року відповідач виніс неправомірну постанову про накладання на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним підпункту «б» пункту 9.2. Правил дорожнього руху. Зокрема через те, що відповідач розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, що є порушенням процедури її розгляду, а самого розгляду справи, передбаченого законом, не відбулось. Тому постанова, підлягає скасуванню.

Позиція відповідача. Відповідач надав в якості доказу диск з аудіо-відеозаписом, яким на його думку, зафіксовано і адміністративне правопорушення, і дотримання процедури розгляду справи. Проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та електронними доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

Дев`ятого січня 2020 року, Верезій Сергій Валерійович , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, перебуваючи в статусі інспектора поліції Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, о 22 годині 37 хвилин 09 січня 2020 року біля будинку 29 по вулиці Мєндєлєєва, в місті Рубіжне Луганської області підійшов до транспортного засобу, водієм якого був ОСОБА_1 та після того, як представився, запитав ОСОБА_1 чому він не користувався під час руху транспортного засобу світловим покажчиком відповідного напрямку при повороті. На що ОСОБА_1 повідомив, що він їхав прямо на стоянку і він не здійснював поворотів та попросив надати йому відеофіксацію правопорушення (а.с.20-25, 36- диск).

На вимогу водія, відповідач надав для перегляду ОСОБА_1 відеозапис (який транслювався на технічному пристрої невстановленого типу і моделі. Після перегляду відеозапису, відповідач попросив позивача пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс і вже після ознайомлення з наданими йому документами повідомив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням ним підпункту «б» пункту 9.2. Правил дорожнього руху, роз`яснив права ОСОБА_1 , повідомив суму штрафу, якій необхідно сплатити та розгляд справи закрив (а.с. 20-25, а.с. 36- диск).

Через декілька хвилин, Верезій Сергій Валерійович надав ОСОБА_1 копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та повідомив, що реквізити для сплати штрафу, які зазначені в постанові є не дійсними та зараз надасть нові реквізити для сплати штрафу (а.с. 9,20-25, а.с. 36- диск).

І вважаючи, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки, позбавив можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, порушив вимоги процедури розгляду справи , ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.20-25).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

1. Аргументи позивача, які стосуються порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в частині розгляду справи на місці, суд вважає серйозними і такими, що заслуговують на окрему увагу суду, оцінюючи які, суд виходить з такого.

Рішенням від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте визначальним у цьому рішенні, про що зазначено у ньому самому є те, що офіційне тлумачення частини 1 статті 276 КУпАП надано в аспекті порушеного у конституційному поданні питання.

А воно, згідно змісту конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке наведено у пункті 1 цього ж рішення, полягало у тому чи дозволяє частина 1 статті 276 КУпАП здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Варто додати, що на той час стаття 258 КУпАП не передбачала, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП або ж іншими словами адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, міг не складатись.

І тому, про що зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.2. свого рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належало до різних стадій адміністративного провадження.

Але при цьому, у пункті 2.3. того ж рішення, Конституційний Суд України аналізуючи положення статті 258 КУпАП вказав на існування так званого „скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення", тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, тобто станом на 09 січня 2020 року, вона прямо передбачала у частині 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А згідно з положеннями частини 1 статті 222 КУпАП, саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП.

Отже, законодавець змінив статтю 258 КУпАП таким чином, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, за загальним правилом, тепер відбувається у так званому „скороченому провадженні", тобто на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

І хоча частина 5 статті 258 КУпАП передбачає, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол, на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - це правило не поширюється.

Таким чином, положення частини 1 статті 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, але у зв`язку із зміною законодавства, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення, при дотриманні процедури розгляду справи - не має.

2. Але аргументи позивача про те, що була порушена процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення є, і суд оцінюючи їх, виходить з такого.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно з частинами другою і третьою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Тому, у першу чергу, суд звертає увагу на те, що будь-яке провадження у справі про адміністративне правопорушення повинне відбуватись з дотриманням процедури його здійснення, у тому числі і порядку розгляду самої справи, що унормований статтею 279 КУпАП.

І, зокрема, частиною 2 цієї статті передбачено, що посадова особа, яка розглядає справу (після оголошення того, яка справа підлягає розгляду і відносно кого, та роз`яснення прав і обов`язків особі) заслуховує особу, яка бере участь у розгляді справи, а потім досліджує докази і вирішує клопотання.

Наведеним положенням кореспондують права особи, яка бере участь у розгляді справи, передбачені частиною 1 статті 268 КУпАП, а саме: право знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення і докази, заявляти клопотання, користуватись юридичною допомогою.

Отже, саме посадова особа, яка розглядає справу, навіть якщо це відбувається на місці вчинення правопорушення, повинна створити умови для реалізації особою, стосовно якої розглядається справа про адміністративне правопорушення, своїх прав.

Що повністю узгоджується з положеннями частини 1 статті 245 КУпАП за якими, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

А забезпечити реалізацію цього завдання повинна саме та посадова особа, яка розглядає справу, шляхом створення можливості для особи, стосовно якої розглядається справа, надати пояснення (у тому числі за потреби із захисником) по справі, заявити клопотання (якщо у цьому буде потреба, у тому числі про залучення захисника), взяти участь у дослідженні доказів, які на думку особи, яка розглядає справу, доводять винуватість, подати якщо це необхідно свої докази, тощо.

І якщо забезпечити реалізацію таких прав на місці вчинення правпорушення неможливо, через, наприклад, подачу особою, клопотання про розгляд справи у присутності захисника, який не може прибути чи бажанням надати докази, які подати одразу неможливо, означені права вочевидь, вимагають відкладення розгляду справи.

Але, наданий суду відповідачем диск з аудіовізуальною інформацією події (а.с.36), вказує на те, що вказаних положень при розгляді справи, відповідачем дотримано не було, чим істотно порушено порядок провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, цей доказ вказує на те, що після оголошення прав позивачу, йому не було забезпечено жодної можливості їх реалізації, оскільки одразу після цього, відповідач повідомив про суму штрафу і покинув позивача для складання постанови (а.с.36).

Суд не може розцінити питання відповідача про те, чи зрозумів позивач свої права, як забезпечення можливості їх реалізації, оскільки твердження будь-якої людини про розуміння своїх прав, само по собі, не може і не повинно розглядатись як створення реальної та ефективної можливості для їх використання.

Оскільки, як вже було вказано вище, частина 2 статті 279 КУпАП вимагає саме від посадової особи, яка розглядає справу створити для людини усі умови для реалізації нею її процесуальних прав. А у випадку, що стався з позивачем, відповідач не тільки не запитав чи є у позивача які-небудь клопотання чи не бажає він скористатись правовою допомогою чи подати які-небудь докази, він сам, після оголошення про початок розгляду справи жодних доказів не досліджував та не оцінював.

Отже, суд переконаний у тому, що у цій справі відповідач порушив процедуру розгляду справи настільки, що це спотворило саму суть провадження у справі про адміністративне правопорушення, де однією із засад її завершення у вигляді накладення адміністративного стягнення постановою, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин у справі, що неможливо без створення можливостей для особи, стосовно якої розглядається справа, реалізувати свої права. І з`ясування обставин за такими правилами, повинно передувати вирішенню питання про накладення адміністративного стягнення, оскільки посадова особа, що розглядає справу повинна вирішити питання, передбачені статтями 247 та 280 КУпАП. При цьому, були грубо порушені права позивача, які надані йому законом.

Тож, зважаючи на викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що постанова, яку оскаржує позивач дійсно підлягає скасуванню. А саму справу слід закрити.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Верезій Сергія Валерійовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову (серії ЕАК № № 1956856) від 09 січня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Суддя Д.С. Коваленко