Справа № 160/12272/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача Молочок А.О. Дерець Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " АМТ ТРЕЙД" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці від 21.10.2019 року № UA110180/2019/000087/1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач наголошує на тому, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття. Позивач наголошує на тому, що товар поставлявся двома партіями; однак специфікація № 2019-1 підписана сторонами контракту одна; загальна сума поставлених позивачем товарів двома партіями повністю відповідає сумі, яка вказана у специфікації № 2019-1. До митного оформлення позивачем надано скоригований пакувальний лист від 09.10.2019 року з вірною вагою партії товару, оскільки з листа постачальника товару від 09.10.2019 року видно, що останнім допущено помилки у вазі нетто та брутто на частину товару, зокрема, напівпричепи (позиції № 8 та № 9) пакувального листа від 12.08.2019 року. Графи 35 та 38 ЕМД заповнені відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651, у якому передбачено, якщо у відомостях про вагу нетто, що містяться у товарно супровідних документах, є розбіжності то відомості зазначаються згідно з одним із таких документів на вибір декларанта або визначені за результатами зважування. У графі 31 ЕМД зазначено товар - напівпричеп 1-ПТС-1,5, у кількості 1 шт., у зв`язку з чим у графах 35 та 38 ЕМД зазначено вагу саме цього товару. Умови поставки FOB, тобто вартість контракту включає вартість самого товару, експортного оформлення товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження товару на борт судна вартості перевезення (фрахту) в порт призначення. Таким чином, до вартості товару включені витрати з навантаження товару на борт судна та його експортної очистки. За вказаних обставин доводи відповідача про необхідність надання позивачем документів, які підтверджують вартість митних формальностей у країні відправлення є безпідставними. Наданий позивачем розрахунок транспортних витрат на частину товарів зроблено на підставі фактичної ваги брутто партії товару, що надійшов за коносаментом № TPL201908029 з урахуванням повідомлення продавця товару від 09.10.2019 року про помилку у вазі товару. Компанією - перевізником надано лист від 18.10.2019 року № 1018/2 про технічну помилку у найменуванні вантажу, який перевозився. На підтвердження допущеної помилки у найменуванні перевезеного вантажу позивачем надано відповідачу також коносамент агента перевізника № TPL201908029, з якого видно, що перевозилися саме задекларовані товари. Позивач не здійснив оплату товару, а тому вимога відповідача надати платіжні доручення є протиправною. Позивач не повинен надавати експортну декларацію. Прайс-лист наданий позивачем не може вважатися первинним документом, а є лише способом розповсюдження продавцем інформації про товар. Митницею також порушено правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки митницею не проведено детальне дослідження раніше оформлених митних декларації.
Ухвалою суду від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. При проведенні митного оформлення митних декларацій позивача автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даних митних деклараціях, а саме: необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості, витребування документів, які підтверджують митну вартість. Відповідач вказує на те, що оскаржувані позивачем рішення прийнято у зв`язку з наступним:
надана до митного оформлення специфікація від 19.04.2019 року № 2019-1 на суму 63 897,51 доларів США, не відповідає фактурній вартості заявленого товару та сумі вартості товарів по інвойсу від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 - 61 818 доларів США;
у наданому пакувальному листі без дати та номеру відомості щодо ваги нетто/брутто товару не відповідають відомостям у графах 35 та 39 ЕМД;
пакувальний лист без дати та номеру містить посилання на інвойс, який не надавався до митного оформлення товару позивачем;
надані до митного оформлення комерційні документи не містять інформації про виконання робіт з навантаження вантажів заявником та вартості таких робіт;
позивачем не надано платіжних доручень на оплату отриманого товару;
позивачем не надано документального підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення партії товару;
у наданому коносаментів найменування товару не відповідає найменуванню у ЕМД;
позивач не підтвердив належними доказами вартість перевезення товару, компанія- перевізник не здійcyнювала морське перевезення партії товару позивача та не видавала коносаменти, компанія-перевізник фактично є експедитором, однак позивачем не надано документів на підтвердження вартості експедиторських послуг;
прайс-лист містить виключно перелік товарів, які заявлені позивачем до митного декларування;
позивачем не надано декларацію країни відправлення.
Ухвалою суду від 17.01.2020 року задоволено клопотання відповідача про продовження процесуальних строків та продовжено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву разом із доказами, що підтверджують заперечення проти позову до 13.01.2020 року.
Ухвалою суду від 03.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог з підстав, які наведено у відзиві на позовну заяву.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, встановив наступне.
29.03.2018 року між позивачем та компанією YUCHENG TIANMING MACHINERY CO., LTD (Китай) укладено зовнішньоекономічнийконтракт № SDTM/2, у відповідності до умов якого YUCHENG TIANMING MACHINERY CO., LTD (Китай) зобов`язався поставити товар, а позивач зобов`язався його оплатити.
Згідно умов зовнішньоекономічного контракту: вартість товарів зазначається у специфікаціях; у ціну товару включена вартість упаковки; умови поставки зазначаються у специфікаціях; товар повинен бути оплачений згідно умов, які вказані у специфікації.
У матеріалах справи міститься специфікація № 2019-1 від 29.03.2018 року, у якій визначена загальна ціна товару 63 897,51 доларів США, умови поставки FOB (Китай) та термін оплати 90 днів з моменту поставки товару.
Також судом встановлено, що товар, який вказаний у специфікації № 2019-1 від 29.03.2018 року поставлявся двома партіями згідно двох інвойсів: від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 на суму 61 818 доларів США та від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 на суму 2079,51 доларів США.
Загальна сума товарів у інвойсах від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 та від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 становить 63 897,51 доларів США та повністю відповідає специфікації № 2019-1 від 29.03.2018 року.
Також судом встановлено, що товар за інвойсом від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 на суму 2079,51 доларів США податний до митного оформлення раніше ніж товар, вказаний у інвойсі від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1, що підтверджується ЕМД UA110180/2019/417454, копія якої міститься у матеріалах справи; товар згідно вказаної вище ЕМД випущений у вільний обіг.
На підставі поставки товару позивачем згідно інвойсу від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 на суму 61 818 доларів США подано до митного органу митну декларацію № UA110180/2019/417453 на товар - причепи, плуги, бури, косарки.
На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товарів та обрано методу його визначення позивач разом із митною декларацією подав митному органу наступні документи:
- декларація митної вартості;
- зовнішньоекономічний контракт;
- специфікацію № 2019-1 від 29.03.2018 року;
- інвойс від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 на суму 61 818 доларів США;
- пакувальний лист від 09.10.2019 року;
- сертифікат походження товару;
- технічні описи товару;
- комерційну пропозицію підприємства - виробника товару;
- прайс-лист виробника.
На підтвердження транспортних витрат позивачем надано наступні документи:
- договір перевезення вантажу морським транспортом від 15.11.2019 року № 1511-1/92/2018;
- заявку на перевезення вантажу № 7 від 10.10.2019 року;
- коносамент № TPL201908029 від 12.08.2019 року;
- довідку про транспортні витрати від 07.10.2019 року;
- акт виконаних робіт від 07.10.2019 року;
- залізничну накладну для внутрішнього сполучення № 40849317 від 10.10.2019 року;
- відомість вагонів від 10.10.2019 року;
- лист відправника щодо помилки у вазі брутто в коносаменті від 09.10.2019 роу;
- список номерів шасі від 12.08.2019 року.
Судом встановлено, що у відповідності до ч. 3 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року, відповідачем запропоновано позивачу надати додаткові документи, а саме:
- якщо рахунок оплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включено до вартості товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару;
- копію декларації країни відправлення;
- висновки про якісні на вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними установами та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Вищевказані документи були витребувані від позивача у зв`язку з тим, що документи надані позивачем містили розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме:
надана до митного оформлення специфікація від 19.04.2019 року № 2019-1 на суму 63 897,51 доларів США, не відповідає фактурній вартості заявленого товару та сумі вартості товарів по інвойсу від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 - 61 818 доларів США;
у наданому пакувальному листі без дати та номеру відомості щодо ваги нетто/брутто товару не відповідають відомостям у графах 35 та 39 ЕМД;
пакувальний лист без дати та номеру містить посилання на інвойс, який не надавався до митного оформлення товару позивачем;
надані до митного оформлення комерційні документи не містять інформації про виконання робіт з навантаження вантажів заявником та вартості таких робіт;
позивачем не надано платіжних доручень на оплату отриманого товару;
позивачем не надано документального підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення партії товару;
у наданому коносаментів найменування товару не відповідає найменуванню у ЕМД;
позивач не підтвердив належними доказами вартість перевезення товару, компанія- перевізник не здійннбвала морське перевезення партії товару позивача та не видавала коносаменти, компанія-перевізник фактично є експедитором, однак позивачем не надано документів на підтвердження вартості експедиторських послуг;
прайс-лист містить виключно перелік товарів, які заявлені позивачем до митного декларування;
позивачем не надано декларацію країни відправлення.
Про витребування додаткових документів відповідачем зроблено відповідну відмітку у митній декларації позивача із посиланням саме на ч.3 ст. 53 МК України.
Позивачем під час проведення консультацій з відповідачем додатково надано лист експедитора від 18.10.2019 року № 1018/2, комерційну пропозицію та прайс-лист від 15.04.2019 року, морський коносамент, лист від 18.10.2019 року № 467, у якому надані пояснення стосовно розбіжностей у вазі товару.
Відповідач визначив митну вартість товару на підставі резервного методу, у зв`язку з чим ним прийнято рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці від 21.10.2019 року № UA110180/2019/000087/1.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).
В силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки відповідач виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, що вказані судом вище, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що надана до митного оформлення специфікація від 19.04.2019 року № 2019-1 на суму 63 897,51 доларів США, не відповідає фактурній вартості заявленого товару та сумі вартості товарів по інвойсу від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 - 61 818 доларів США , то суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що товар, який вказаний у специфікації № 2019-1 від 29.03.2018 року поставлявся двома партіями згідно двох інвойсів: від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 на суму 61 818 доларів США та від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 на суму 2079,51 доларів США.
Загальна сума товарів у інвойсах від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 та від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 становить 63 897,51 доларів США та повністю відповідає специфікації № 2019-1 від 29.03.2018 року.
Також судом встановлено, що товар за інвойсом від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 на суму 2079,51 доларів США податний до митного оформлення раніше ніж товар, вказаний у інвойсі від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1, що підтверджується ЕМД UA110180/2019/417454, копія якої міститься у матеріалах справи; товар згідно вказаної вище ЕМД випущений у вільний обіг.
На підставі поставки товару позивачем згідно інвойсу від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 на суму 61 818 доларів США подано до митного органу митну декларацію № UA110180/2019/417453 на товар - причепи, плуги, бури, косарки.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача, оскільки інформація про інвойс від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 на суму 2079,51 доларів США та ЕМД UA110180/2019/417454, а також про розмитнення товару за вказаними документами була в наявності у відповідача.
Крім того, поставка товару партіями не суперечить вимогами МК України.
Щодо доводів відповідача про те, що у наданому пакувальному листі без дати та номеру відомості щодо ваги нетто/брутто товару не відповідають відомостям у графах 35 та 39 ЕМД; пакувальний лист без дати та номеру містить посилання на інвойс, який не надавався до митного оформлення товару позивачем, то суд зазначає наступне.
Позивачем до митного оформлення надавався лист компанії YUCHENG TIANMING MACHINERY CO., LTD (Китай) від 09.10.2019 року, у якому вказано про те, що при заповненні документів на товар, який відвантажений за коносаментом № TPL201908029, контрактом № SDTM/2 від 29.03.2019 року, інвойсів від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 та від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1 та пакувального листа без номеру від 12.08.2019 року, у коносаменті TPL201908029 допущено помилку у вазі брутто для двох контейнерів: вірною є вага 49 869,05 кг.
До митного оформлення позивачем надано скоригований пакувальний лист від 09.10.2019 року із вірним зазначенням ваги товару.
У пакувальному листі без дати та номеру містяться посилання на інвойси від 12.08.2019 року № SDTM2019-1 та від 12.08.2019 року № SDTM2019-1.1. Вказані інвойси як вже було зазначено судом вище надавалися відповідачу позивачем під час поставки товарів.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Щодо доводів відповідача про те, що надані до митного оформлення комерційні документи не містять інформації про виконання робіт з навантаження вантажів заявником та вартості таких робіт; позивачем не надано платіжних доручень на оплату отриманого товару; позивачем не надано документального підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення партії товару, то суд зазначає наступне.
Згідно специфікації № 2019-1 від 29.03.2018 року сторони погодили умови поставки FOB Китай, умови оплати - 90 днів з моменту поставки товару.
У розумінні Інкотерс 2010 термін FOB означає, що постачальник оплачує всі витрати, які є необхідними для доставки товару до порту призначення, в тому числі витрати по навантаженню товару на борт судна та будь-які збори пов`язані з вивантаженням товару у порту призначення, які за умовами договору покладаються на продавця.
Отже, витрати на транспортування товару країною продавця та завантаження на борт судна, документальне підтвердження умов здійснення експортної операції із вивезення партії товару не потребують додаткового підтвердження для цілей визначення митної вартості товару.
Оскільки оплата за отриманий товар повинна відбутися потягом 90-та днів з моменту поставки товару, то позивач об`єктивно не міг надати відповідачу платіжні доручення на оплату товару.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Щодо доводів відповідача про те, що у наданому коносаментів найменування товару не відповідає найменуванню у ЕМД; позивач не підтвердив належними доказами вартість перевезення товару, компанія- перевізник не здійннбвала морське перевезення партії товару позивача та не видавала коносаменти, компанія-перевізник фактично є експедитором, однак позивачем не надано документів на підтвердження вартості експедиторських послуг , то суд зазначає наступне.
Перевізник листом від 18.10.2019 року № 1018/2 підтвердив допущену у коносаменті помилку стосовно найменування товару і
Позивач на підтвердження того, у контейнерах знаходився саме той вантаж, який вказаний у інвойсах, додатково надав коносамент агента перевізника № TPL201908029, з якого видно, що у контейнерах перевозилися саме задекларовані позивачем товари.
У довідці про транспортні витрати від 07.10.2019 року визначено вартість перевезення 2140 доларів США.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
В Узагальнені практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року, яке складеного Вищим адміністративним судом, зазначено, що факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України, є підставою для витребування додаткових документів.
Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.
За вказаних обставин даний довод відповідача судом відхиляється.
Щодо доводів відповідача про те, що прайс-лист містить виключно перелік товарів, які заявлені позивачем до митного декларування, то суд зазначає наступне.
Прайс-лист наданий позивачем не може вважатися первинним документом, а є лише способом розповсюдження продавцем інформації про товар та не є документом, на підставі якого визначаються складові митної вартості товару, відомості з прайс-листа можуть бути лише додатковими, надто у разі, коди між відомостями контракту, специфікації, рахунків, немає суперечностей.
У відповідності до висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).
Таким чином, даний довод відповідача відхиляється.
Стосовно доводу відповідача про те, що позивачем не надав копії митної декларації країни відправлення, то суд зазначає наступне.
Ненадання позивачем митної декларації країни відправлення не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки не є джерелом інформації про митну вартість товару, оскільки цей документ не передбачений переліком документів, визначених статтю 53 МК України, що підтверджують митну вартість товару.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Крім того, як видно з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, а також вартість імпортованого товару та його вагу без зазначення найменування імпортованого товару, на підставі якої здійснено коригування митної вартості імпортованого товару, що не дає підстави вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 3 статті 55 МК України.
У Довідці щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, зазначено, що орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Отримана з Центральної бази даних ЄАІС Міндоходів інформація про вантажну митну декларацію, на яку орган доходів і зборів посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Отже, що при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.
На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів не дотримався вимог, які зазначені у вказаній вище довідці, то оскаржуване рішення не може вважатися обгрунтованими та таким, що відповідає п.3 ч.2 ст. 2 КАС України.
За вказаних обставин оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню не дивлячись на те, що платіжні доручення позивача не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару.
За вказаних обставин суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги повністю.
Згідно з ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1921 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи.
Керуючись ст. 139,241, 243, 244, 245, 246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровської митниці ДФС від 21.10.2019 року № UA110180/2019/000087/1.
Стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Трейд» сплачену суму судового збору у розмірі 1921 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03 лютого 2020 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 03.02.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.