Справа № 360/4341/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року справа №360/4341/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 360/4341/19 (головуючий суддя І інстанції - Басова Н.М.), складене в повному обсязі 06 листопада 2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про:

- визнання протиправною відмову відповідача щодо виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04 лютого 1980 року по 02 квітня 1980 року, з 14 липня 2008 року по 09 травня 2009 року, з 23 березня 2010 року по 02 вересня 2010 року, навчання з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1988 року та виплатити йому грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 4-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 04 квітня 2019 року №245/2019 щодо відмови в виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області зарахувати до страхового та спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 04 лютого 1980 року по 02 квітня 1980 року в Ворошиловградському облонкодиспансері, з 14 липня 2008 року по 09 травня 2009 року у Луганській обласній клінічній лікарні, з 23 березня 2010 року по 02 вересня 2010 року в Новоайдарському районному територіальному медичному об`єднанні; період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1988 року в клінічній ординатурі Донецького державного медичного інститута ім.М.Горького на кафедрі очних хвороб. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 49-53).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області подало апеляційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, управлінням зазначено, що 18 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії, управлінням враховано страховий стаж ОСОБА_1 - 42 роки 8 місяців 13 днів. Період роботи: з 04 лютого 1980 року по 02 квітня 1980 року (згідно запису в трудовій книжці); з 14 липня 2008 року по 09 травня 2009 року (згідно запису в трудовій книжці) не зараховано, оскільки відсутні довідки про тривалість відпусток без збереження заробітної плати та періоду перебування у таких відпустках.

Відповідач зазначив, що згідно пункту 7-1 розділу XV „Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно наданих довідок про тривалість відпусток без збереження заробітної плати та періоду перебування у таких відпустках страховий стаж ОСОБА_1 , що дає право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день призначення пенсії, складає 32 роки 5 місяців 23 дні.

Вважає, що рішення про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного страхового стажу у чоловіків 35 років є правомірним (а.с. 60-62).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (а.с.16-17).

18 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити пенсію за віком та виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій, надав відповідні документи, а саме: заяву від 18 січня 2019 року №245; копію паспорту НОМЕР_2; копію картки платника податків НОМЕР_3; трудову книжку від 05 вересня 1975 року та вкладиш від 03 вересня 2010 року; копію диплому НОМЕР_1; довідки від 27 серпня 2018 року №1174; довідку від 28 серпня 2018 року №1331; довідку від 18 січня 2019 року №464 (а.с.28).

Протоколом Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 22 березня 2019 року позивачу призначено пенсію з 13 листопада 2018 року (а.с.29).

04 квітня 2019 року відповідачем винесено рішення про відмову в виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки станом на день призначення пенсії за заявою від 18 січня 2019 року відсутній необхідний страховий стаж у чоловіків 35 років (а.с.38-39).

Спірним питанням даної справи є не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 04 лютого 1980 року по 02 квітня 1980 року, з 14 липня 2008 року по 09 травня 2009 року, з 23 березня 2010 року по 02 вересня 2010 року, період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1988 року та відмова у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції виходив з того, що управлінням протиправно не зараховано спірні періоди до страхового стажу позивача, відтак порушене право має бути відновленим, шляхом їх зарахування та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До набрання чинності Закону № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до п. 7.1. розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів; "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років. Право на пенсію за вислугу років мають в тому числі працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (пункт «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»)

Відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Страховий стаж враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно з розділом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993 № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) певних закладів охорони здоров`я, наведених в цьому переліку. Відповідно до приміток 2 і 3 до названого Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ; робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства» було затверджено перелік установ, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, який діяв до введення в дію відповідного законодавства України. Згідно з пунктом 1 розділу 2 цього переліку право на пенсію за вислугу років мали лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери помічники лікаря, акушери, масажисти, лаборанти та медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, які працювали в певних закладах охорони здоров`я, наведених в цьому переліку.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Дослідженням змісту спірного рішення встановлено, що згідно записів трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 складає 42 роки 8 місяців 13 днів.

Дослідженням копії трудової книжки позивача судом встановлено, що в ній наявні серед інших такі записи:

- 04 лютого 1980 року прийнятий на посаду медсестри хірургічного відділення Ворошиловградського облонкодиспансера та 02 квітня 1980 року звільнений з посади;

- 01 вересня 1986 року зарахований в дворічну клінічну ординатуру кафедри очних хвороб ФУВ Донецького державного медичного інститута ім. М.Горького та 01 вересня 1988 року відрахований у зв`язку з закінченням строку навчання;

- 14 липня 2008 року прийнятий по переводу до Луганської обласної клінічної лікарні лікарем-офтальмологом та 09 травня 2009 року звільнений за згодою сторін;

-23 березня 2010 року прийнятий на посаду лікаря-офтальмолога та 02 вересня 2010 року звільнений з посади (а.с.12-15).

Також, в матеріалах справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , за період з 1998 по 2018 рік, з яких вбачається, що в зазначені в трудовій книжці періоду роботи заробітна плата виплачувалась повністю та періодів невиплати у спірній період, який не був відповідачем зарахований до спеціального стажу, з підстав перебування у відпустках без її збереження, не вбачається. (а.с.40-44).

Управлінням зроблено висновок про неможливість зарахування період роботи ОСОБА_1 у Луганському облонкодиспансері 1 місяць 29 днів за період з 04 лютого 1980 року по 02 квітня 1980 року, а також у Луганській обласній клінічній лікарні 9 місяців 26 днів за період з 14 липня 2008 року по 09 травня 2009 року за відсутності довідок про тривалість відпусток без збереження заробітної плати та періоду перебування у таких відпустках, що дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, оскільки не відповідає умовам пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» та статті 26 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перевірити достовірність даних зазначених у наданих документах( як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі) неможливо .

Щодо твердження відповідача/апелянта про неможливість витребування довідок по підприємствам і установам, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки право позивача на соціальний захист не може ставитись в залежність від дій суб`єктів владних повноважень та дій підприємств - роботодавців, у яких працював пенсіонер та можливості здійснення перевірок під час дії форс мажорних обставин( проведення АТО).

Відповідачем також зроблено висновок про неможливість зарахування періодів роботи ОСОБА_1 у Новоайдарському районному територіальному медичному об`єднанні 5 місяців 10 днів за період з 23 березня 2010 року до 02 вересня 2010 року, так як в довідці про тривалість відпусток без збереження заробітної плати та періоду перебування у таких відпустках, що дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, невірно вказано прізвище, що не відповідає умовам пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» та статті 26 Закону України.

Однак, вищевказані висновки відповідача є незаконними, оскільки відповідачем зазначені обставини не доведені суду, доказів цьому суду також не було надано, ані під час розгляду в суді першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції , а діючим законодавством не встановлено обов`язкової умови у наявності довідки про тривалість відпусток без збереження заробітної плати та періоду перебування у таких відпустках для зарахування до страхового стажу періодів роботи особи за умови наявності записів в трудовій книжці.

При цьому, довідки про тривалість відпусток без збереження заробітної плати та періоду перебування у таких відпустках не є документом, який підтверджує наявність або відсутність у особи спеціального стажу роботу, а основним документом, що підтверджує такий стаж, є трудова книжка.

Записи у трудовій книжці ОСОБА_1 виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій управління в частині не зарахування до стажу позивача періоду його навчання, з огляду на наступне.

Згідно Положення про клінічну ординатуру, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 12 від 29 січня 1998 року: клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів спеціалістів з певного фаху, зокрема, у клінічних науково-дослідних інститутах; клінічні ординатури в межах робочого часу виконують лікувально-діагностичну роботу в профільних відділеннях, на яких базується клініка, в обсязі 25% від розрахункової норми навантаження лікаря відповідної спеціальності, що передбачається індивідуальними планами їх підготовки; термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу роботи за фахом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 61 Закону України "Про вищу освіту" клінічний ординатор - це особа, яка має ступінь магістра медичного спрямування та кваліфікацію лікаря певної спеціальності відповідно до переліку лікарських спеціальностей і навчається з метою поглиблення професійних знань, підвищення рівня компетентності лікаря - спеціаліста.

Основним завданням клінічної ординатури є поглиблення професійних знань, підвищення рівнів умінь та навичок лікаря-спеціаліста за його лікарським фахом з метою підготовки висококваліфікованого лікаря для самостійної роботи в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з трудової книжки, ОСОБА_1 01 вересня 1986 року зарахований в ординатуру кафедри Донецького державного медичного інституту ім.М.Горького та 01 вересня 1988 року відрахований у зв`язку з закінченням строку навчання (зворотній бік а.с.13)

Суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, який би спростовував факт виконання практичних завдань позивачем під час проходження (навчання) в спеціальній клінічній ординатурі.

Відтак, відповідачем протиправно не зараховано період навчання ОСОБА_1 в клінічній ординатурі Донецького державного медичного інституту ім.М.Горького на кафедрі очних хвороб з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1988 року.

За встановлених обставин, вбачається, що сукупний страховий стаж позивача (з урахуванням висновків суду першої та апеляційної інстанції) на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить понад 35 років.

Відтак, наведеним спростовується твердження відповідача про відсутність у позивача необхідного страхового стажу, що дає йому право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність скасування спірного рішення управління із зобов`язанням зарахування до страхового та спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04 лютого 1980 року по 02 квітня 1980 року, з 14 липня 2008 року по 09 травня 2009 року, з 23 березня 2010 року по 02 вересня 2010 року, та періоду навчання з 01 вересня 1986 року по 01 вересня 1988 року та необхідності нарахування та виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо посилання апелянта на неправомірне стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань управління, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень норм процесуального права в цій частині з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 360/4341/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова