Справа № 140/3464/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3464/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони, відповідач) про визнання протиправною відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом №69 від 31.05.2019 (пункт 36) та зобов`язання призначити одноразову грошову допомогу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного від 02.12.2019 відкрито провадження у даній справі у відповідності до статті 262 КАС України та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а. с. 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу як кадровий офіцер Збройних Сил України та наказом командувача сухопутних військ ЗСУ від 17.08.2007 № 407 звільнений з лав ЗСУ за станом здоров`я.

31.10.2007 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу 3 групу інвалідності, причиною інвалідності стала травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. За наслідком чого позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 40454,00 грн. В подальшому, через погіршення стану здоров`я під час повторного огляду 12.11.2015 медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 2 групу інвалідності, в зв`язку з чим він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та підтверджуючими документами про виплату одноразової грошової допомоги.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.06.2019 позивача було повідомлено про відмову у призначенні одноразової допомоги, відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 № 69 з посиланням на те, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Посилаючись на норми чинного законодавства позивач вказане рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги вважає протиправним, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, а тому просить позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що 31.10.2007 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено позивачу 3 групу інвалідності, a 12.11.2015 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю II групи. Вказує на те, що вища група інвалідності встановлена позивачу більше ніж через два роки після первинного її встановлення. На підставі вищенаведеного вважає, що підстави для призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з отриманням ним ІІ групи інвалідності відсутні, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ЗСУ. Наказом командувача Сухопутних військ ЗСУ від 17.08.2007 № 407 звільнений у запас за пунктом 63, підпункт «в» (за станом здоров`я) (а.с. 9) та відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.11.2007 № 290 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу 01.11.2007 (а.с. 10).

31.10.2007 медико-соціальна експертна комісія встановила позивачу 3 групу інвалідності, причиною інвалідності стала травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку. Дата чергового переогляду 31.10.2008 (а.с. 11).

Через погіршення стану здоров`я, 12.11.2015 медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК № 247309 (а. с. 12).

У зв`язку із зміною групи інвалідності, позивач в січні 2018 року звернувся до Міністерства оборони через ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та підтверджуючими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства.

Листом від 02.06.2019 № ВСЗ/813 Волинський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про те, що комісією Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення у формі протоколу від 31.05.2019 № 69 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що згідно з абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена згідно з рішенням суду в сумі 130659,36 грн. (а. с. 7-8).

Не погодившись з таким рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Згідно з статтею 2 Закону №2011-XII дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини першої статті 16-2 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Як встановлено судом, позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності 31.10.2017.

Станом на 31.10.2007, коли позивачу вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (у чинній на той час редакції), не передбачав виплати одноразової грошової допомоги. Соціальний захист військовослужбовців забезпечувався через механізм державного обов`язкового особистого страхування (стаття 16 Закону №2011-XII).

Норма про виплату одноразової грошової допомоги з`явилася вперше у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 № 3597-IV (набрав чинності 10.05.2006), яким Закон було викладено у новій редакції.

Згодом до цього Закону неодноразово вносилися зміни.

Згідно з довідкою МСЕК від 12.11.2015 позивачу з 12.11.2015 довічно встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 було затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975).

У абзаці 3 пункту 2 Порядку № 975 зазначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Окрім того, Порядок №975 не містить жодних обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали первинну інвалідність до 01.01.2014 та до осіб, які проходили строкову військову службу в країнах, де велись бойові дії.

Отже, з 12.11.2015 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Тому до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на 12.11.2015.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на 12.11.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4).

Відповідно до пункту б частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній на 12.11.2015) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі … 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абзаци 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення інвалідності позивачеві (2007 рік) правової норми, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, не було. Ця норма згодом з`явилася у пункті 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII і почала діяти з 01.01.2014.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII не стосується відповідальності особи, зазначений Закон має пряму дію у часі, тобто застосовується до правовідносин, які виникли або тривають після набрання ним чинності.

Правовідносини щодо первинного встановлення інвалідності виникли до набрання чинності зазначеним Закону, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII не застосовується до позивача.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, який стосується аналогічних правовідносин, де суд звертає увагу, що пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII може бути застосовано до осіб, яким первинне встановлення інвалідності відбулося після 01.01.2014.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому рішення Міністерства оборони України про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 №69 (пункт 36) є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які б свідчили, що відмова у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнята на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбачену Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, то суд зазначає, що зобов`язання судом відповідача призначити одноразову грошову допомогу позивачу може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність підстав для відмови у призначенні такої допомоги.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, приймаючи рішення, яке є предметом оскарження. Суд зазначає, що з оскаржуваного рішення неможливо встановити чи здійснював відповідач перевірку щодо наявності чи відсутності усіх підстав для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У свою чергу, прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбачену Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у її призначенні, яку повинен здійснити відповідач, може бути необґрунтованим та призвести до її призначення з порушенням закону. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, тому з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду.

Зазначене узгоджується з положеннями частини третьої статті 245 КАС України, згідно якої у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Разом з тим, на думку суду, відсутні підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення у цій справі, а примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби. Крім того, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, та виходячи з обставин даної справи, суд не вбачає за необхідне зобов`язувати відповідача подавати звіт про виконання даного рішення суду.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене у пункті 36 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31 травня 2019 року №69 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ).

Суддя Р.С. Денисюк