Справа № 640/1206/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1206/19 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Калити І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мішлєн Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

23.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мішлєн Україна» (надалі - ТОВ "Мішлєн Україна") звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - ГУ ДФС у м.Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 06.12.2018, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання в розмірі 3241471,00грн. та суму штрафу в розмірі 137507,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновок відповідача щодо порушення позивачем податкового законодавства при здійсненні ним господарської діяльності є необґрунтованими, внаслідок чого спірне рішення є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2019 позовні вимоги задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві № 2 від 06.12.2018.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував обставини встановлені в ході розгляду справи, які свідчать, що різниці, які виникають при купівлі валюти між курсом міжбанку і курсом НБУ, не є курсовими, а отже відсутні підстави для їх урахування в податковому обліку ТОВ «Мішлєн Україна» для обчислення податку на прибуток.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення враховані всі встановлені обставини у справі, і те, що різниці, які виникають при купівлі валюти між курсом міжбанку і курсом НБУ, не є курсовими і зазначив про помилковість тверджень відповідача про відсутність підстав для врахування позивачем доходів та витрат за такими різницями в бухгалтерському обліку та під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, отже задоволенню не підлягає за огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 та з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт № 759/26-15-14-02-03/36791032 від 08.11.2018 (т.1 а.с.58).

У висновках акту вказано, що перевіркою встановлено порушення позивачаем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» внаслідок чого занижено податок на прибуток на суму 3241471; п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України; п.51.1 ст.51, п.70.6 ст.70, пп.176.2 «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.

На підставі висновків зазначеного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №2 від 06.12.2018, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання в розмірі 3241471,00грн. та суму штрафу в розмірі 137507,00грн. (т.1 а.с.56).

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або- збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі - Закон № 996).

Статтею 4 Закону № 996 визначено принципи, на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність. Зокрема, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі «повного висвітлення», який передбачає, що фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі.

Відповідно до ст.5 Закону №996 підприємства ведуть бухгалтерський облік і складають фінансову звітність у грошовій одиниці України.

Фінансова звітність, зокрема, Звіт про фінансові результати, в якому розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід, та сукупний дохід підприємства за звітний період, що передбачено пунктами 1 та 8 розділу II Національного положенням (стандарту) фінансової звітності 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (надалі - П(с)БО 1).

Відповідно до форми Звіту про фінансові результати, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, показник «фінансовий результат до оподаткування» зазначається в рядках 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток)» та 2295 «Фінансовий результат до оподаткування (збиток)» Звіту про фінансові результати.

Згідно форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженої Наказом № 897, цей показник також зазначається в рядку декларації 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)».

Відповідно до абзацу 8 пункту 3 розділу 1 П(с)БО 1 доходи - це збільшення економічних вигоди у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено П(с)БО 15.

Так, пунктом 5 П(с)БО 15 визначено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи, що встановлено пунктом 7 П(с)БО 15.

Відповідно до абз. 9 п. 7 П(с)БО 15 до складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо. Зазначений перелік не є вичерпним. Отже, відсутність конкретного доходу в переліку, наведеного п.7 П(с)БО 15 не свідчить про те, що він не має визнаватися в складі доходів від операційної діяльності підприємств.

Відповідно до абзацу 5 пункту 3 розділу 1 П(с)БО 1 витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або "розподілення власниками).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначено П(с)БО 16.

Зокрема, пунктом 5 П(с)БО 16 визначено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. П(с)БО 16 також передбачено, що до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи"; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності (п. 20 П(с)БО 16); до складу інших витрат включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг): собівартість реалізованих фінансових інвестицій (балансова вартість та витрати, пов`язані з реалізацією фінансових інвестицій); втрати від зменшення корисності необоротних активів; втрати від безоплатної передачі необоротних активів; втрати від неопераційних курсових різниць; сума уцінки необоротних активів і фінансових інвестицій; витрати на ліквідацію необоротних активів (розбирання, демонтаж тощо); залишкова вартість ліквідованих" (списаних) необоротних активів; інші витрати діяльності (п. 29 П(с)БО 16).

Зазначений перелік витрат не є вичерпним, відсутність конкретного виду витрат в переліку, наведеному в п. 20 та п. 29 П(с)БО 16 не свідчить про те, що він не має визнаватися в складі витрат підприємства, оскільки п. 20 П(с)БО 16 передбачає існування категорії «інші операційні витрати».

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах визначає П(с)БО 21.

Пунктом 5 П(с)БО 21 передбачено, що операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат).

Валютний курс - установлений НБУ курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни (п. 4 П(с)БО 21).

Операції, що здійснюються в іноземній валюті, відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в національній валюті із застосуванням курсу НБУ.

Відповідно до п. 29 розділу І Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління НБУ від 10.08.2005 №281, суб`єкт ринку (уповноважений банк) зобов`язаний здійснювати за дорученням клієнта купівлю та/або продаж іноземної валюти в сумі та за курсом, які визначені клієнтом у його заяві або дорученні.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1591, надалі - «Наказ № 291») затверджено План рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (надалі - «План рахунків») та Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (надалі - «Інструкція»).

Відповідно до Наказу № 291 План рахунків є переліком рахунків і схем реєстрації та групування на них фактів фінансово-господарської діяльності (кореспонденція рахунків) у бухгалтерському обліку і є обов`язковим до застосування підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (крім банків і бюджетних установ) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб.

Інструкція встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств.

Інструкцією передбачено, що інформація про доходи від купівлі-продажу іноземної валюти, зокрема додатна різниця між ціною купівлі-продажу іноземної валюти та її балансовою вартістю, узагальнюється на субрахунках до рахунку 71 «Інші операційні доходи»; інформація про витрати на купівлю-продаж іноземної валюти, зокрема від`ємна різниця між ціною купівлі-продажу іноземної валюти та її балансовою вартістю, узагальнюється на субрахунках до рахунку 94 «Інші операційні витрати».

Нормативно-правовими актами Міністерства фінансів України, що встановлюють порядок відображення інформації про факти фінансово-господарської діяльності підприємств на бухгалтерських рахунках, прямо передбачено відображення на рахунках обліку інших операційних доходів та інших операційних витрат різниць, що виникають при здійснені операцій купівлі-продажу іноземної валюти між курсом НБУ та курсом обміну.

Висновки суду.

Системний аналіз викладених вище правових норм дає підстави вважати, що положення ПК України не передбачають різниць, пов`язаних з операціями купівлі та продажу іноземної валюти, на суму яких платник податку мав би відкоригувати (збільшити або зменшити) фінансовий результат до оподаткування при розрахунку об`єкта оподаткування податком на прибуток. Тобто, для цілей розрахунку об`єкта оподаткування податком на прибуток операції платника податку з купівлі та продажу іноземної валюти мають враховуватись відповідно до правил національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних-стандартів фінансової звітності та відображатися в рядку 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» податкової декларації з податку на прибуток підприємств в тій мірі, в якій вони враховані у фінансовому результаті до оподаткування, визначеному в Звіті про фінансові результати. Різниця між курсом НБУ та фактичним курсом обміну при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти не є курсовими різницями та не свідчить про відсутність підстав для врахування доходів та витрат в бухгалтерському обліку під час визначення об`єка оподаткування.

Податковий кодексу України не містить правил обліку ані курсових різниць, ані різниць, що виникають під час купівлі-продажу валюти між курсом міжбанку та курсом НБУ, та не містить заборон щодо врахування різниць, які виникають під час купівлі та продажу валюти між курсом міжбанку та курсом НБУ, для цілей обчислення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 01.01.2015 до 30.06.2018 AT «Креді Агріколь Банк» за дорученням позивача здійснював операції з купівлі та продажу іноземної валюти (доларів США, євро та російських рублів), що підтверджується виписками з банківських рахунків позивача та довідками, наданими AT «Креді Агріколь Банк».

Курс, за яким AT «Креді Агріколь Банк» здійснював операції з купівлі та продажу іноземної валюти, відрізнявся від курсу, встановленого НБУ на дату здійснення таких операцій, що підтверджується виписками з банківських рахунків позивача та довідками, наданими AT «Креді Агріколь Банк».

Позитивне значення різниць, що виникали між курсом НБУ та курсом обміну, за яким фактично здійснювались операції з купівлі та продажу іноземної валюти, позивачем відображено в бухгалтерському обліку в складі інших операційних доходів шляхом здійснення записів за дебетом субрахунків 333 «Грошові кошти в дорозі в національній валюті» та 334 «Грошові кошти в дорозі в іноземній валюті» та кредитом субрахунку 714 «Дохід від операційної курсової різниці».

Загальна сума доходів від позитивного значення різниць, визнаних позивачем в період з 01.01.2015 до 30.06.2018 становить 4 721 227,00 грн, у тому числі: за 2015 рік - 415 175,00 грн; за 2016 рік - 1 851 717,00 грн; за 2017 рік - 1 303 842,00 грн; за 1 півріччя 2018 року - 1 150 493,00 грн., що підтверджується звітами по проводках.

Зазначені суми відображені позивачем в рядку 2120 «Інші операційні доходи» Звіту про фінансовий результат та, відповідно, враховані (у збільшення) при розрахунку значення рядка 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток)» Звіту про фінансові результати (форма №2), за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897(надалі - Наказ № 897).

Тобто, від`ємне значення різниць, що виникали між курсом НБУ та курсом, за яким здійснювались операції з купівлі та продажу іноземної валюти, позивачем відображено в бухгалтерському обліку в інших операційних витратах шляхом здійснення записів за дебетом субрахунку 945 «Втрати від операційної курсової різниці» та кредитом субрахунків 333 «Грошові кошти в дорозі в національній валюті» та 334 «Грошові кошти в дорозі в іноземній валюті». Загальна сума витрат від від`ємного значення різниць в період з 01.01.2015 до 30.06.2018, становить 22 729 398,00 грн, у тому числі: за 2015 рік - 15 570 350,00 грн., за 2016 рік - 3 593 261,00 грн, за 2017 рік - 2 617 991,00 грн; за 1 півріччя 2018 року - 947 796,00 грн, що підтверджується звітами по проводках.

Зазначені суми відображено позивачем в рядку 2180 «Інші операційні витрати» та рядку 2520 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансовий результат (форма №2) та, відповідно, враховані (у зменшення) при розрахунку значення рядка 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток)» Звіту про фінансові результати (форма №2).

Отже, під час визначення значення рядка 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток)» у Звітах про фінансові результати, складених Позивачем за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 1 півріччя 2018 року, позивачем враховувано доходи та витрати, визнані у бухгалтерському обліку, в сумі, що дорівнює розміру різниць, які виникали між курсом НБУ та курсом обміну, за яким фактично здійснювались операції з купівлі та продажу іноземної валюти.

Значення рядка 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток)» Звітів про фінансові результати за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 1 півріччя 2018 року перенесені позивачем в рядок 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» Податкових декларацій Позивача з податку на прибуток підприємств, складених за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік та 1 півріччя 2018 за формою, затвердженою Наказом № 897.

Відповідачем не заперечується, що суми доходів та витрат, відображені на субрахунках 714 та 945 та враховані в рядках 2120 «Інші операційні доходи» і 2520 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати, відображають відповідно доходи та витрати від позитивного та від`ємного значення різниць між курсом НБУ та курсом обміну, за яким фактично здійснювались операції з купівлі та продажу іноземної валюти, при цьому не заперечується й розмір таких різниць.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно враховував суми різниць між курсом НБУ та курсом обміну, за яким фактично здійснювались операції з купівлі та продажу іноземної валюти у рядку 2120 «Інші операційні доходи» та в рядках 2180 та 2520 «Інші операційні витрати» Звітів про фінансові результати за 2015, 2016, 2017 та півріччя 2018 року та, відповідно, при розрахунку фінансового результату до оподаткування й визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Враховуючи зазначене, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо помилкового висновку відповідача, що доходи та витрати, які виникають під час купівлі та продажу валюти між курсом міжбанку та курсом НБУ, не є курсовими різницями в розумінні П(с)БО 21, начебто свідчить про завищення показників у рядку 2120 «Інші операційні доходи» та рядку 2520 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за відповідні роки.

Протилежне апелянтом не доведено.

Таким чином, позовні вимоги про скасування спірного рішення відповідача є обґрунтованими і правильно були задоволені судом першої інстанції.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів вважає, що всі доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує, що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 27.01.2020.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мішлєн Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк