Справа № 200/11976/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року справа №200/11976/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11976/19-а (головуючий І інстанції Льговська Ю.М., повний текст рішення складено 14 листопада 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач, МО України), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення, зафіксованого у пункті 60 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 червня 2018 року № 60;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши відповідача в місячний термін надати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про його виконання (а.с. 4-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 97-99).

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в обох редакціях закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що існує дві умови отримання одноразової грошової допомоги, а саме, отримання інвалідності в наслідок поранення заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби та отримання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві. Вважає, що на законодавчому рівні було розмежовано встановлення інвалідності внаслідок поранення та внаслідок захворювання. На думку апелянта, поранення, що призвело до розладу здоров`я військовослужбовця, та в подальшому встановлення йому інвалідності, не має строку встановлення такої інвалідності, оскільки внаслідок травм, отриманих військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, здоров`ю особи нанесена шкода. Військовослужбовець, який отримав поранення при виконанні обов`язків військової служби в силу приписів ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на компенсацію незворотної шкоди здоров`ю. Також зазначив, що військово-медичні документи позивача свідчать про те, що позивачу встановлена інвалідність, саме через отримання контузії, поранення голови, правої руки та правої ноги в результаті вибуху снаряду, що ніяк не може бути захворюванням, а тому судом першої інстанції та відповідачем помилково застосований строк встановлення інвалідності внаслідок захворювання, який не підлягає застосуванню (а.с. 104-109).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 20 квітня 1983 року по 26 квітня 1985 року, в період з 07 серпня 1983 року по 26 квітня 1985 року брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою Маріупольського об`єднаного військового комісаріату Донецької області від 24 січня 2012 року № 18 (а.с. 21).

15 березня 2012 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачеві з 24 лютого 2012 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 15 березня 2012 року серії 10 ААБ № 270273 (а.с. 13).

17 березня 2014 року при повторному огляді органами МСЕК ОСОБА_1 з тих же підстав підтверджено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 17 березня 2014 року серії ААБ № 415736 (а.с. 14).

22 лютого 2017 року при повторному огляді органами МСЕК позивачеві підтверджено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК від 22 лютого 2017 року серії АВ № 0602787 (а.с. 15).

17 жовтня 2017 року позивач звернувся до Донецького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 72).

Згідно з витягом із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаторних сум, від 15 червня 2018 року № 60 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 23).

Рішення комісії вмотивовано тим, що відповідно до пункту 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення контузії, травми або каліцтва чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядку № 499), заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлено понад 3-місячний термін після звільнення з військової служби.

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 (в редакції Закону № 1834-VI від 21 січня 2010 року) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1999 № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктами 5-6 статті 16 (в редакції Закону № 328-V від 03 листопада 2006 року, що діяла з 01 січня 2007 року по 01 січня 2014 року) Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається та/або виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до абзаців 1-3 підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499 військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Виходячи з аналізу викладених норм, колегія суддів зазначає, що для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статтею 16 Закону № 2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

Таке тлумачення правових норм узгоджується з правовими висновками, викладеними у рішеннях Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17 та від 10 липня 2019 року у справі № 2040/7881/18.

Судами встановлено, що позивач звільнений зі строкової військової служби 26 квітня 1985 року, а інвалідність ІІІ групи за результатами первинного огляду йому встановлено з 24 лютого 2012 року, що підтверджується з довідкою до акта огляду МСЕК від 15 березня 2012 року серії 10 ААБ № 270273 (а.с. 13).

Відтак, оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у нього відсутнє, оскільки частиною шостою 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній з 01.01.2007 року по 01.01.2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про необхідність застосування Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, та правових норм Закону № 2011-ХІІ, оскільки редакції вказаних норм, не відповідають даті виникнення відносин між сторонами.

До спірних правовідносин не підлягають застосуванню правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14 та від 21 квітня 2015 року у справі 21-135а15, оскільки у справі № 21-563а14 Верховний Суд України вирішував інші питання - щодо рівнозначності умов для виплати військовослужбовцям (не строкової військової служби) страхових сум, які були передбачені статтею 16 Закону № 2011-ХІІ в редакції до 1 січня 2007 року, та одноразової грошової допомоги, яка була запроваджена з 1 січня 2007 року, а від правової позиції у справі 21-135а15 відступив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року № 750/5074/17.

Правові висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах № 1519/983/2012 від 14 березня 2018 року, № 336/2660/17 від 29 січня 2019 року щодо тлумачення іншої правової норми пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, не стосувались питань призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби, а тому є невідповідними щодо цієї справи.

За таких обставин апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11976/19-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11976/19-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 29 січня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова