Справа № 580/3562/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3562/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Аліменка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визнання незаконними дій щодо реалізації квартири, скасування реалізації квартири, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач, ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати незаконними та такими, що проведені з порушенням законодавства, дії виконавця щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лоту 375500;

- скасувати реалізацію квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лоту 375500.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, заінтересована особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визнання незаконними дій щодо реалізації квартири, скасування реалізації квартири - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та визнати справу такою, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що дана справа підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Позивач про причини своєї неявки суд не повідомив, Центральним відділом державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої дитини, звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо реалізації квартири та скасувати реалізацію квартири.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої дитини, зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу. Вказана квартира є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору №1067 від 25.09.2014. У квартирі зареєстрована та проживає його малолітня дочка ОСОБА_2 , 2016 року народження. ОСОБА_1 , як законному представнику малолітньої дитини, стало відомо, що вказана квартира відповідачем виставлена на прилюдні торги №лоту 375500, торги призначені на 18.10.2019.

ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої дитини, стверджує, що вказану квартиру передано виконавцем на реалізацію в ДП «СЕТАМ» з порушенням норм законодавства, зокрема, не проведено оцінку майна, та не отримано дозвіл від Служби у справах дітей на реалізацію майна. При реалізації арештованого майна виконавець зобов`язаний встановити чи проживають неповнолітні діти в домоволодінні, на яке звернено стягнення; у разі наявності малолітніх дітей виконавець може реалізувати майно лише за згоди органу опіки і піклування, чого виконавцем не було зроблено.

Законний представник зазначає, що в даному випадку його малолітня донька набула права користування спірною квартирою як член сім`ї власника відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, та зберігає це право протягом часу перебування будинку в іпотеці. Сама наявність сімейних зв`язків з власником житла, тобто дитини з батьками надає право дитині на користування таким житлом. На думку законного представника, дії державного виконавця щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 , порушують права дитини на її користування вказаною квартирою.

Вважаючи дії виконавця та реалізацію квартири незаконними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у даній справі та зазначив, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2 у сфері публічно-правових відносин, в даному випадку існує загроза заподіянню шкоди приватним правам та інтересам малолітньої дитини щодо користування квартирою внаслідок її реалізації на торгах, тому зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом як законний представник малолітньої дитини та власник квартири, в якій вона зареєстрована та проживає, і яка була виставлена відповідачем на прилюдні торги номер лоту 375500, торги призначені на 18.10.2019.

Як вірно визначив суд першої інстанції, даний позов спрямований не на забезпечення дотримання публічно-правового порядку, а на захист права приватної власності. Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що дії державного виконавця щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 , порушують права малолітньої дитини на її користування вказаною квартирою.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Аналогічний підхід до розмежування публічно-правових та приватноправових спорів було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 817/2398/15, постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 826/12125/15 та ін.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Так, адміністративні суди не є «судом, встановленим законом» для розгляду такої категорії справ.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду даного позову у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на суб`єктний склад учасників справи та вищевказані норми законодавства, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визнання незаконними дій щодо реалізації квартири, скасування реалізації квартири.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 29.01.2020 року.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко