Справа № 826/7053/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ № 826/7053/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкової вимоги, рішення про опис майна, зобов`язання вчинити дії,-

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 17 січня 2018 року № 8659-17 Головного управління ДФС у м. Києві; визнати протиправним та скасувати рішення 8659-17 про опис майна у податкову заставу № 30551-17 від 17 січня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві; визнати бездіяльність щодо невнесення до інтегрованої карти платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та в Інтегрованій автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок» відомостей про сплату податкового зобов`язання за І квартал 2014 року по єдиному податку у сумі 17 417,64 грн відповідно до квитанції від 13.05.2014 №62 відділення №2 ПАТ «Старокиївський банк» на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі №826/3642/15 протиправною та зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до інтегрованої карти платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та в Інтегровану автоматизовану інформаційну систему «Податковий блок» відомості про сплату податкового зобов`язання за І квартал 2014 року по єдиному податку у сумі 17 417,64 грн відповідно до квитанції від 13.05.2014 № 62 відділення №2 ПАТ «Старокиївський банк» на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі № 826/3642/15, а також виключити відомості щодо нарахування будь-яких штрафних санкцій, в тому числі пені, які виникли внаслідок протиправного невнесення відомостей про сплату ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання за І квартал 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 травня 2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ДПІ у Деснянському районі від 10.03.2015 р. №2923-23, рішення від 10.03.2015 р. №15/26-52-23-37 та рішення від 12.01.2015 р. №10/26-52-17-05-38., а отже і вимога підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав суду відзив на адміністративний позов, з підстав того, що в інтегрованій картці платника наявний борг на який нараховано пеня, а рішенням суду в частині виключення суми боргу відмовлено. На думку відповідача спірна вимога винесена у відповідності до вимог законодавства.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що контролюючим органом у зв`язку із наявністю у платника податків (позивача) податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 23923,19 грн., на підставі даних автоматизованої системи обліку, керуючись вимогами п. 59.1 ст. 59, ст. 89 Кодексу та відповідно до п. 1 розділу Ш Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610, ГУ ДФС у м. Києві в автоматичному режимі сформовано і направлено платнику податків податкову вимогу від 17 січня 2018 року №8659-17 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 17 січня 2018 року №30551-17.

Не погоджуючись з спірними рішеннями позивачем подано скаргу до ДФС України, рішенням ДФС України від 23 березня 2018 року №4116/Н/99-99-17-01-14, яким залишено без змін спірні рішення, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач вважає вищезазначене рішення контролюючого органу протиправним та таким, а бездіяльність відповідача протиправною, що підлягають скасуванню, звернулася з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п 2 ч.1 ст. 1 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин другої та третьої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 №508/26953 (далі - Інструкція; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено порядок стягнення заборгованості з платників.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Абзацами 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень (абз.11 п.3 розділу VI Інструкції).

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера "У" (узгоджена вимога) (абз.3 п.4 розділу VI Інструкції).

Тобто, підставою для формування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску є акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів.

При цьому, розділом IV Інструкції визначений порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Так, пунктом 5 розділу IV Інструкції визначено порядок обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування: 1) зазначена категорія платників самостійно для себе обчислює суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, незалежно від отримання доходу (прибутку); 2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 10 розділу IV Інструкції визначено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, що Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 червня 2015 року по справі №826/3642/15 (надалі - рішення суду), яку залишено без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ДПІ у Деснянському районі від 10.03.2015 р. №2923-23, рішення від 10.03.2015 р. №15/26-52-23-37 та рішення від 12.01.2015 р. №10/26-52-17-05-38. В іншій частині позову відмовлено.

Також, рішенням судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачем самостійно у встановлені строки сплачено суми узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку, що підтверджується копіями квитанцій від 06.02.2014 р. №19, від 13.05.2014 р. №62 та від 19.08.2014 р. №10026/062.

За ІV квартал 2013 року позивачем сплачено податкове зобов`язання по єдиному податку у сумі 21965,90 грн, за І квартал 2014 року позивачем сплачено податкове зобов`язання по єдиному податку у сумі 17417,64 грн, за ІІ квартал 2014 року позивачем сплачено податкове зобов`язання по єдиному податку у сумі 26871,70 грн.

Твердження відповідача щодо правомірності прийняття зазначених рішень та податкової вимоги ґрунтуються лише на тому, що кошти за квитанцією від 13.05.2014 року №62 у сумі 17417,64 грн, які перераховані позивачем через відділення №2 ПАТ "Старокиївський банк" до бюджету не надійшли.

У відповідності до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що Рішенням суду підтверджено, що контролюючим органом неправомірно застосовано відповідальність до платника податків, який свій обов`язок зі сплати податкового зобов`язання виконав (перерахував кошти через банк), а банком не виконано свої зобов`язання.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом не надано докази застосування до банку, з вини якого не було перераховано кошти позивача до бюджету, штрафні санкції та пеню, а в порушення вимог п. 129.6 ст. 129 ПК України перекладено даний обов`язок на платника податку, що є порушення вимог законодавства.

Також, суд звертає увагу, що відповідачем під час розгляду справи не надано суду переконливих доказів того, що у позивача податковий борг з єдиного податку виник не з 2013 року, а є новостворенним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 17 січня 2018 року № 8659-17 та рішення 8659-17 про опис майна у податкову заставу № 30551-17 від 17 січня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання бездіяльність щодо невнесення до інтегрованої карти платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та в Інтегрованій автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок» відомостей про сплату податкового зобов`язання за І квартал 2014 року по єдиному податку у сумі 17 417,64 грн відповідно до квитанції від 13.05.2014 №62 відділення №2 ПАТ «Старокиївський банк» на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі № 826/3642/15 протиправною та зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до інтегрованої карти платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та в Інтегровану автоматизовану інформаційну систему «Податковий блок» відомості про сплату податкового зобов`язання за І квартал 2014 року по єдиному податку у сумі 17417,64 грн відповідно до квитанції від 13.05.2014 № 62 відділення №2 ПАТ «Старокиївський банк» на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2015 у справі № 826/3642/15, а також виключити відомості щодо нарахування будь-яких штрафних санкцій, в тому числі пені, які виникли внаслідок протиправного невнесення відомостей про сплату ФОП ОСОБА_1 податкового зобов`язання за І квартал 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що рішенням суду відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання контролюючого органу внести до зворотного боку інтегрованої картки позивача відомості про сплату єдиного податку за І квартал 2014 року у сумі 17417,61 грн, а отже в даній частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд не погоджується з даними твердженнями відповідача, оскільки, як вбачається з рішення суду підставою для відмовлення слугувало те, що оскільки право позивача не порушене, позаяк зазначене питання контролюючим органом ще не вирішувалось питання про внесення до зворотного боку інтегрованої картки позивача відомості про сплату єдиного податку за І квартал 2014 року у сумі 17417,61 грн.

Водночас Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, що в інтегрованій картці платника податків наявні відомості про ненадходження до бюджету грошових коштів, перерахованих позивачем відповідно до квитанції від 13.05.2014 року №62 через відділення №2 ПАТ "Старокиївський банк" та контролюючим органом продовжується нараховування пені позивачу.

При цьому Судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (справа №21-1465а15), згідно якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність вчинення своїх дій, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до інтегрованої карти платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відомостей про сплату податкового зобов`язання за І квартал 2014 року по єдиному податку у сумі 17417,64 грн відповідно до квитанції від 13.05.2014 року №62 відділення №2 ПАТ «Старокиївський банк».

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2, 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 17 січня 2018 року № 8659-17 Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення 8659-17 про опис майна у податкову заставу № 30551-17 від 17 січня 2018 року ГУ ДФС у м. Києві.

4. Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві внести до інтегрованої карти платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відомостей про сплату податкового зобов`язання за І квартал 2014 року по єдиному податку у сумі 17417,64 грн відповідно до квитанції від 13.05.2014 року №62 відділення №2 ПАТ «Старокиївський банк».

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, Шолуденка, 33/19) за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1445,60 грн (одна тисяча чотириста сорок п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій