Справа № 640/9376/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9376/19 Суддя першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Бабенка К.А. та Василенка Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоферма Ярос Агро» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ТОВ «Екоферма Ярос Агро» звернулося до суду з позовом, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 22 лютого 2019 року № 33014/10/26-15-12-09-18 про відмову у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік № ;

- вважати податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 20 лютого 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що ТОВ «Екоферма Ярос Агро» у податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік зазначило недостовірні відомості про код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, що є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації згідно з п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві, в якому зазначив, що контролюючий орган має право не прийняти податкову декларацію, якщо у ній не заповнені відповідні реквізити. Також позивач зазначає, що завершення перевірки податкової звітності та її прийняття підтверджується квитанцією 1 та квитанцією 2. Крім того позивач просить врахувати, що податкова декларація платника єдиного податку 4 групи і код за КОАТУУ в такій декларації не мають відношення та не впливають на адміністрування податків і зборів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - змінити, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та сторони справи не заперечують, що ТОВ «Екоферма Ярос Агро» є платником єдиного податку четвертої групи та перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у м. Києві.

Позивач 20 лютого 2019 року засобами електронного зв`язку в електронній формі направив до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік. Вказана декларація була прийнята 20 лютого 2019 року та зареєстрована за № , що підтверджується квитанціями 1 та квитанціями 2.

Разом з тим, у вказаній декларації ТОВ «Екоферма Ярос Агро» в графі 9 «Код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельних ділянок за КОАТУУ» було помилково зазначено код КОАТУУ ( ) органу місцевого самоврядування згідно попереднього місця знаходження юридичної особи.

Листом від 22 лютого 2019 року № 33014/10/26-15-12-09-18 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача про відмову у прийнятті звітності з посилання на те, що за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів було виявлене недостовірне зазначення обов`язкового реквізиту - вказано невірний код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.

ТОВ «Екоферма Ярос Агро» подало уточнюючу декларацію, у якій зазначило вірний код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки за КОАТУУ.

Також позивач оскаржив рішення про відмову в прийнятті податкової звітності в адміністративному порядку, однак ДФС України прийняла рішення від 23 квітня 2019 року № 19115/6/99-99-12-03-05-15 про відмову в задоволенні скарги.

Не погоджуючись із діями та рішеннями Головного управління ДФС у м. Києві, ТОВ «Екоферма Ярос Агро» звернулося до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Екоферма Ярос Агро», суд першої інстанції виходив з того, що прийняття податкової декларації органом доходів і зборів є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. В свою чергу, підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку. Податковий орган не наділений повноваженнями не приймати вже отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

Також суд зазначив, що автоматизована перевірка електронного документа включає, зокрема, перевірку наявності обов`язкових реквізитів. На думку суду першої інстанції, успішне проходження автоматизованої перевірки підтверджується квитанцією 2 від 20 лютого 2019 року, тому податкова декларація є прийнятою контролюючим органом, а підстав і повноважень для невизнання неподаною такої податкової декларації у відповідача немає.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що код КОАТУУ може мати значення для адміністрування єдиного податку лише при заповненні звітності, що подається платником єдиного податку четвертої групи до контролюючого органу за місцем розташування земельної ділянки.

Крім того суд першої інстанції вважає, що невірне значення ТОВ «Екоферма Ярос Агро» у загальній податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи, яка має відношення до адміністрування єдиного податку, КОАТУУ не може слугувати підставою для невизнання вказаної декларації контролюючим органом, оскільки нарахування та сплата єдиного податку здійснюється у відповідності до звітних податкових декларацій, зауважень до яких щодо повноти та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів контролюючим органом не визначено.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції.

У відповідності до пп. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Згідно з п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями п. 48.1 та п. 48.2 ст. 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

У п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України визначені обов`язкові реквізити, які повинна містити податкова декларація, а у п. 48.4 ст. 48 вказаного Кодексу - обов`язкові реквізити, які форма податкової декларації може містити додатково в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування. Одним із таких додаткових реквізитів є код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.

Зазначені норми права у свої сукупності вказують на те, що кожна податкова декларація повинна містити реквізити, які зазначені у п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України. Також податкова декларація може містити, за наявності підстав, реквізити, перелік яких міститься у п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України. Необхідність включення до податкової декларації таких реквізитів визначає орган, до повноважень якого належить встановлення форми податкової декларації. У свою чергу платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію за формою, що затверджена у встановленому законом порядку.

Виключення із цього правила зазначене у п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу України, згідно з яким якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.

Форму податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2015 року № 578 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку». Зазначена форма передбачає, що у п. 9 податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи зазначається «Код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки за КОАТУУ». Відповідно до примітки 5 при поданні загальної декларації заповнюється код органу місцевого самоврядування за основним місцем обліку платника.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ТОВ «Екоферма Ярос Агро» у загальній податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи зобов`язане було заповнити п. 9 «Код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки за КОАТУУ», визначивши його за місцем основним місцем обліку платника.

Такий реквізит визначений як обов`язковий органом, що затвердив форму податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи.

Натомість суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не міг самостійно оцінювати необхідність заповнення такого реквізиту та його вплив на адміністрування податку.

Відповідно до п. 49.3 ст. 43 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

ТОВ «Екоферма Ярос Агро» подало загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік у спосіб, передбачений пп. «в» п. 49.3 ст. 43 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

У відповідності до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

49.11.2. у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Отже, встановивши, що податкова декларація заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови. Порушення таких вимог може полягати як у не заповненні обов`язкових реквізитів податкової декларації, так і в недостовірності зазначених відомостей.

Суд першої інстанції при вирішенні справи врахував, що відповідно до п. 10 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557 (далі - Порядок), автоматизована перевірка електронного документа включає, зокрема, перевірку наявності обов`язкових реквізитів, проте не передбачає перевірки достовірності заповнення таких реквізитів.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що зазначений Порядок визначає основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу, а не порядок перевірки наявності та достовірності заповнення всіх обов`язкових реквізитів податкової декларації відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України.

Посилаючись на норми Порядку, суд першої інстанції помилково ототожнив прийняття електронного документа з прийняттям податкової декларації у розумінні ст. 49 Податкового кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України питання про прийняття або відмову в прийнятті податкової декларації, надісланої засобами електронного зв`язку, контролюючий орган вирішує протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.

В той час як рішення про прийняття електронного документа відповідно до п.п. 11, 12 Порядку приймається протягом двох годин з часу його отримання контролюючим органом, в іншому разі - протягом перших двох годин наступного операційного дня. Протягом цього часу здійснюється його автоматизована перевірка. У разі прийняття електронного документа формується перша квитанція. Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено законодавством та цим Порядком, формується друга квитанція. Друга квитанція є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа.

Відтак, прийняття електронного документа з назвою «Загальна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік» та прийняття загальної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік як податкової декларації є різними діями. Прийняття податковим органом електронного документа не є перешкодою для відмови у прийнятті такого документа як податкової звітності.

З огляду на викладене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що податкова декларація № від 20 лютого 2019 року є прийнятою контролюючим органом згідно з квитанцією 2, а тому підстав та повноважень у контролюючого органу для невизнання поданою такої податкової декларації у останнього немає.

Також колегія суддів не у повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт подачі звітних податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи із зазначенням вірного код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки за КОАТУУ має впив на вирішення цієї справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що до заповнення такого реквізиту у загальній та звітній податкових деклараціях застосовані різні підходи. Як раніше зазначалося, відповідно до примітки 5 при поданні загальної податкової декларації заповнюється код органу місцевого самоврядування за основним місцем обліку платника. В той час як при заповненні звітної податкової декларації зазначається саме код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що контролюючий орган під час прийняття від ТОВ «Екоферма Ярос Агро» загальної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік зобов`язаний був перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України. Встановивши, що позивач зазначив недостовірні відомості в одному з обов`язкових реквізитів, відповідач повинен був протягом п`яти робочих днів з дня її отримання надати письмове повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

З матеріалів справи вбачається, що Загальна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік була направлена 20 лютого 2019 року, а повідомлення про відмову в прийнятті такої податкової декларації було оформлене 22 лютого 2019 року листом № 3314/10/26-15-12-09-18.

Колегія суддів враховує, що такий лист був направлений поштою з повідомленням про вручення (про що зазначено в листі від 22 лютого 2019 року № 3314/10/26-15-12-09-18), а позивач отримав такий лист 27 лютого 2019 року (про що зазначив у скарзі, адресованій ДФС України, від 15 березня 2019 року № 05).

Разом з тим, згідно з абз. 2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, навіть у разі порушення строку надання чи направлення відповідного повідомлення, податкова декларація може вважатися прийнятою виключно за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 Податкового кодексу України.

Одночасно колегія суддів, керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 січня 2019 року у справі № 808/2959/17, згідно з якою прийняття податкової декларації органом доходів і зборів є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. В свою чергу, підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Невизнання відповідачем податкових декларацій позивача з податку на додану вартість лише з причини зазначення скороченої, а не повної назви товариства, а також непроставлення позначки щодо подання довідки про суму від`ємного значення звітного періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (додаток 2), Верховний Суд у справі № 808/2959/17 визнав проявом надмірного формалізму.

Перевіряючи наявність у діях Головного управління ДФС у м. Києві під час прийняття загальної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік від ТОВ «Екоферма Ярос Агро» ознак надмірного формалізму, колегія суддів прийшла до висновку про їх присутність.

Колегія суддів, керуючись принципом офіційного з`ясування обставин справи, враховує, що загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік із зазначенням невірного коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ позивач подав 20 лютого 2019 року. Така декларація, згідно з квитанцією, була отримана ДФС України 20 лютого 2019 року о 16 год. 19 хв., реєстраційний номер документа - .

Того ж дня ТОВ «Екоферма Ярос Агро» направило уточнюючу загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік, у якій зазначило вірний код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ. Уточнююча декларація, згідно з квитанцією № 1, була отримана ДФС України 20 лютого 2019 року о 20 год. 31 хв. У квитанції № 1 зазначено, що документ буде оброблено у складі пакету пов`язаних документів та через певний час слід очікувати квитанцію № 2 щодо результатів перевірки та прийняття/неприйняття електронного документу. У свою чергу в квитанції № 2 зазначено, що документ прийнято з реєстраційним номером , який відповідає реєстраційному номеру загальної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік, що була прийнята 20 лютого 2019 року о 16 год. 19 хв.

Отже, позивач у межах строку, встановленого пп. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України для подачі податкової декларації на поточний рік, подало уточнюючу загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2019 рік із зазначенням вірного коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.

Так, у п. 9 вказаної уточнюючої податкової декларації зазначений код органу місцевого самоврядування - , що за КОАТУУ відповідає Печерському району м. Києва. Згідно з п. 7 цієї ж декларації найменування контролюючого органу за основним місцем обліку платника - ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Як раніше зазначалося, повідомлення про відмову в прийнятті податкової звітності було викладене у листі від 22 лютого 2019 року № 33014/10/26-15-12-09-18.

Враховуючи, що на час складення такого листа у розпорядженні контролюючого органу перебувала як податкова декларація з помилковим кодом органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, так і уточнююча податкова декларація з вірним зазначенням вказаного реквізити та приймаючи до уваги, що уточнююча податкова декларація була подана у межах строку, встановленого для подання такої звітності, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Головного управління ДФС у м. Києві про відмову у прийнятті загальної податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік є проявом надмірного формалізму.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ТОВ «Екоферма Ярос Агро», проте з інших підстав ніж зазначені в рішенні суду від 26 вересня 2019 року.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - змінити в частині викладення підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - змінити, зазначивши, що підставою для задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Екоферма Ярос Агро» є обставини, викладені у мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді К.А. Бабенко

Я.М. Василенко