Справа № 826/13413/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров`я України, за участю третьої сторони - Одеського національного медичного університету, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування наказів, встановлення відсутності компетенції (повноважень),

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, у якому, з урахуванням заяв від 29 серпня 2018 року та 25 вересня 2018 року про зміну предмету позиву, просять суд:

- визнати протиправними дії МОЗ України щодо винесення наказу від 17 липня 2018 року № 34-о «Про звільнення ОСОБА_4 » в частині, а саме: пункту 2 наказу щодо покладення з 18 липня 2018 року виконання обов`язків ректора Одеського національного медичного університету на ОСОБА_3 , завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету, до призначення ректора у встановленому законодавством порядку;

- визнати протиправним та скасувати наказ МОЗ України від 17 липня 2018 року № 34-о «Про звільнення ОСОБА_4 » в частині, а саме: пункт 2 Наказу щодо покладення з 18 липня 2018 року виконання обов`язків ректора Одеського національного медичного університету на ОСОБА_3 , завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету, до призначення ректора у встановленому законодавством порядку;

- встановити відсутність у МОЗ України компетенції (повноважень) на призначення виконувача обов`язків ректора Одеського національного медичного університету, крім випадків, прямо визначених положеннями ч. 2 статті 42 Закону України «Про вищу освіту»;

- визнати протиправним та скасувати наказ МОЗ України «Про деякі питання управління Одеським національним медичним університетом» від 07 вересня 2018 року № 1638.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2018 відкрито спрощене провадження у справі.

Позивачами 22.08.2018 також подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року задоволено частково:

- зупинено дію пункту 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 17 липня 2018 року № 34-о «Про звільнення ОСОБА_4 » щодо покладення виконання обов`язків ректора Одеського національного медичного університету на завідувача кафедри психології Одеського національного медичного університету ОСОБА_3 , з 18 липня 2018 року й до призначення ректора у встановленому законодавством порядку;

- заборонено Міністерству охорони здоров`я України призначати виконуючого обов`язки ректора Одеського національного медичного університету та вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов`язків ректора Одеського національного медичного університету на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положеннями Закону України "Про вищу освіту".

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, від 18 жовтня 2018 року та від 12 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства охорони здоров`я України про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року залишено без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2019 року роз`яснено зміст абзацу третього резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року та зазначено, що заборона Міністерству охорони здоров`я України вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов`язків ректора Одеського національного медичного університету на будь-яку особу крім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту» включає в себе заборону, зокрема й щодо наділення будь-яких осіб повноваженнями ректора чи виконуючого обов`язки ректора Одеського національного медичного університету будь-яким способом, зокрема, й у такі способи як: визнання виконання обов`язків ректора Одеського національного медичного університету; передання повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора Одеського національного медичного університету; представлення повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора Одеського національного медичного університету; наділення повноваженнями ректора чи виконуючого обов`язки ректора Одеського національного медичного університету; делегування повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора Одеського національного медичного університету; або з використанням будь-якого іншого формулювання окрім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту».

Позивачами 25 вересня 2018 року до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року задоволено: зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про деякі питання управління Одеським національним медичним університетом» від 07 вересня 2018 року №1638.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства охорони здоров`я України про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року та від 25 вересня 2018 року.

В подальшому, 31.10.2019 ОСОБА_2 було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони:

- усім без виключення державним реєстраторам юридичних осіб, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, акредитованим суб`єктам, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України проводити будь-які реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про Одеський національний медичний університет (ідентифікаційний код: 02010801, місцезнаходження: 65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 2) у розділі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи»;

- усім без виключення державним реєстраторам юридичних осіб, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, акредитованим суб`єктам, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України вносити зміни щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про Одеський національний медичний університет (ідентифікаційний код: 02010801, місцезнаходження: 65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 2) у розділі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи»;

- усім без виключення державним реєстраторам юридичних осіб, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, акредитованим суб`єктам, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України скасовувати реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про Одеський національний медичний університет (ідентифікаційний код: 02010801, місцезнаходження: 65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 2) у розділі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову задоволено: заборонено усім без виключення державним реєстраторам юридичних осіб, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, акредитованим суб`єктам, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, вносити зміни та скасовувати реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про Одеський національний медичний університет (ідентифікаційний код: 02010801, місцезнаходження: 65082, м. Одеса, пров. Валіховський, буд. 2) у розділі «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи», до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду даної адміністративної справи по суті.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову були відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини другої статті 150 КАС забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини четвертої статті 150 КАС подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За правилами частин першої та другої статті 151 КАС позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. При цьому, передумовою для вжиття таких заходів є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 151 КАС.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з предметом спору. При вирішенні питання забезпечення позову суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Так, предметом спору у даній справі є рішення та компетенція відповідача на призначення виконуючого обов`язки ректора вищого навчального закладу (до того ж лише у випадках, відмінних від визначених положеннями частини другої статті 42 Закону України «Про вищу освіту»), а позивач в порядку забезпечення позову фактично просить заборонити здійснювати реєстрацію будь-яких змін щодо органів управління цим закладом.

Надавши оцінку способу забезпечення позову, про який просить позивач, та суті спірних правовідносин, колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову створить чи може створити в майбутньому перешкоди у виконанні рішення суду у даній справі в разі задоволення позову.

Так, позивач просить заборонити особам, які не є учасниками спірних правовідносин, вживати заходів, які не є предметом даного спору, щодо проведення відповідних реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Одеського національного медичного університету.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона особам, які не є учасниками спірних правовідносин, вчиняти дії, які не є предметом даного спору, за відсутності об`єктивних та достатніх підстав вважати, що такі дії обов`язково будуть здійснені протягом розгляду даної справи та призведуть до утруднення чи неможливості виконання судового рішення у даній справі, зумовить виникнення невиправданого судового втручання у діяльність суб`єктів владних повноважень у сфері державної реєстрації, що, у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову.

Таким чином, заходи забезпечення прозову, про які позивач просить суд, не є співмірними та адекватними спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам. Забезпечення позову у спосіб, у який просить позивач, свідчитиме про втручання у діяльність компетентних органів у правовідносинах, які ще не виникли та які не обов`язково можуть бути пов`язані із актами та компетенцією (повноваженнями), які є предметом спору у даній справі.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем у відповідній заяві.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України задовольнити.

Скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства охорони здоров`я України, за участю третьої сторони - Одеського національного медичного університету, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування наказів, встановлення відсутності компетенції (повноважень) залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 28.01.2020.