Справа № 280/6432/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року Справа № 280/6432/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Державної казначейської служби України (відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 24.10.2019 року, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку.

Ухвалою суду від 02.01.2020 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває на пенсійному обліку у Головному управління ПФУ в Запорізькій області (Хортицький відділ) та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що її чоловік - ОСОБА_2 за життя перебував на обліку у Правобережному об`єднаному УПФУ в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику льотного складу цивільної авіації. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік - ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в розмірі 30 відсотків заробітку годувальника. Проте, відповідачем було протиправно відмовлено у призначенні позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з посиланням на положення статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме з посиланням на те, що розмір пенсії позивачки зменшиться, у разі призначення їй пенсії по втраті годувальника. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги та відшкодувати завдану моральну шкоду.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області (Хортицьке відділення) та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки - ОСОБА_2 , який за життя отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику льотного складу цивільної авіації.

У зв`язку із втратою годувальника, позивач звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 30 відсотків від заробітку годувальника.

Разом з тим, відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв`язку із тим, що на думку відповідача, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії по втраті годувальника виключно в рамках Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, у разі призначення пенсії по втраті годувальника за зазначеним Законом розмір пенсії позивача зменшиться, у зв`язку з чим вказано на недоцільність проведення перерахунку.

Позивач, не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії по втраті годувальника, на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються: основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Суд зазначає, що в рамках даної справи не є спірним те, що позивач перебувала на утриманні чоловіка - ОСОБА_2 , який до смерті отримував пенсію за вислугою років, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику льотного складу цивільної авіації.

Позивач, в свою чергу, вважає, що у зв`язку із втратою годувальника має право на призначення їй пенсії по втраті годувальника, відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38).

Згідно п.«б» ч.3 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», непрацездатними членами сім`ї вважаються: батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії в разі втрати годувальника призначаються на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 30 процентів заробітку годувальника (стаття 64), але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної категорії непрацездатних.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач має статус пенсіонера та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, суд зазначає, що з 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, із набуттям з 01.01.2004 чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення пенсій, зокрема пенсій по втраті годувальника, здійснюється у відповідності саме до положень Закону №1058.

Зазначене твердження суду узгоджується з положеннями пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, відповідно до яких, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, на даний час положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років, проте позивач просив призначити пенсію по втраті годувальника, у зв`язку з чим положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосуються до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що питання призначення пенсії по втраті годувальника визначено статтями 36-38 Закону №1058.

Так, частиною 1 статті 37 Закону №1058 визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, як встановлено судами, чоловік позивачки не отримував.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечив права позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак, здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника, на підставі правових норм Закону №1058, вказав, що 50 відсотків такої пенсії становитиме 1564 гривні і це є меншим за розмір пенсії, яку вже отримує позивач (1774,47 грн.).

При цьому, за приписами пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у даному випадку, оскільки позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону №1058-IV, а тому переведення на інший вид пенсії, передбаченому цим же Законом, з одночасною зміною її розміру, за своєю суттю, є перерахунком пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст та обсяг існуючих соціальних гарантій.

Посилання позивача на те, що розмір пенсії її чоловіка складав 13730 грн., суд не заперечує, але зазначає, що базовою величиною для визначення пенсії по втраті годувальника є саме розмір пенсії за віком, яку отримував (мав би отримувати) годувальник, а тому сума 13730 грн. (пенсія за вислугу років) не може базовою величиною для обрахунку пенсії, відповідно до Закону №1058.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відповідач під час розгляду звернення позивача дія обґрунтовано та у межах чинного законодавства України.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні і підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б), Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова