Справа № 240/11601/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11601/19

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Криенко Л.М., Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача -Романюка В.В.,

представника відповідача-Грабовського В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.09.2019 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення, з 03.09.2019.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням відповідача від 05.09.2019 у призначенні пільгової пенсії було відмовлено. Підставою відмови стало те, що орган Пенсійного фонду не врахував період роботи фармацевтом Приватного підприємства "Медарт" з 21.04.1998 по 31.05.2000, фармацевтом ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 по 30.09.2009, фармацевтом ТОВ "Мексифарм" з 01.08.2009 по 31.08.2010, фармацевтом ТОВ "Грот" з 01.09.2010 по 15.12.2010. На думку відповідача вищевказані підприємства, де вона працювала фармацевтом, не відносяться до аптечних закладів. Вважає таке рішення протиправним, оскільки її посада та період роботи на ній надає право на пільгову пенсію.

Ухвалою від 18.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.

16.12.2019 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що до спеціального стажу ОСОБА_1 не врахованого період роботи: фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 року по 31.05.2000 року - ПП "Медарт" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 року по 30.09.2009 року - ТОВ "Фармавіта" не відноситься до аптечних закладів. Згідно наказу по підприємству ТСВ "Фармація" №20 від 25.09.2009 року ОСОБА_1 звільнена з посади фармацевта за сумісництвом; фармацевтом в ТОВ "Мексифарм" з 01.08.2009 року по 31.08.2010 року - ТОВ "Мексифарм" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 року по 15.12.2010 року - ТОВ "Грот" не відноситься до аптечних закладів. Згідно поданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді, яка дає право на пенсію за вислугою років становить 19 років 6 місяців 25 днів - права на пенсію за вислугу років немає.

Ухвалою від 19.12.2019 призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 14.01.2020.

В судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2020.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

03.09.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням вимог п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням від 05.09.2019 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв"язку з відсутністю спеціального стажу на 01.04.2015 років - 25 років, на 01.01.2016 -25 років 6 місяців, на 11.10.2017 року - 26 років 6 місяців.

У рішенні вказано, що Законом 2148 із 1 січня 2018 року скасовано право на призначення пенсії за вислугу років працівникам закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту. Але ті працівники, які на день набуття чинності цього Закону, тобто на 11 жовтня 2017 року, набули не менш як 26 років 6 місяців спеціального стажу, також можуть скористатися правом виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку. Під час визначення права на пенсію за вислугу років стаж обчислюється за нормами Закону 1788 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 - за даними трудової книжки, або уточнюючих довідок.

До спеціального стажу ОСОБА_1 не врахованого період роботи: фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 року по 31.05.2000 року - ПП "Медарт" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 року по 30.09.2009 року - ТОВ "Фармавіта" не відноситься до аптечних закладів. Згідно наказу по підприємству ТСВ "Фармація" №20 від 25.09.2009 року ОСОБА_1 звільнена з посади фармацевта за сумісництвом; фармацевтом в ТОВ "Мексифарм" з 01.08.2009 року по 31.08.2010 року - ТОВ "Мексифарм" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 року по 15.12.2010 року - ТОВ "Грот" не відноситься до аптечних закладів. Згідно поданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді, яка дає право на пенсію за вислугою років становить 19 років 6 місяців 25 днів - права на пенсію за вислугу років немає. (а.с.11)

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із наступними змінами) (далі - Закону №1058) особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" і мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХГІ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років. До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону № 1788-ХІІ визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від12.08.1993 року.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію. При цьому, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За позицією відповідача, підставами для відмови пенсійним органом у призначенні позивачу пенсії за вислугу років за статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що робота фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 по 31.05.2000 - ПП "Медарт" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 по 30.09.2009 - ТОВ "Фармавіта" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Мексифарм" з 01.08.2009 по 31.08.2010 - ТОВ "Мегсифарм" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 по 15.12.2010 - ТОВ "Грот" не відноситься до аптечних закладів.

Суд не погоджується з доводами відповідача.

Згідно записів трудової книжки позивач у спірні періоди працювала фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт", ПП "Медарт", ТОВ "Фармавіта", ТОВ "Мегсифарм", ТОВ "Грот".

Згідно уточнюючої довідки ТОВ "Фармавіта" від 30.10.2017 №69 про підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ОСОБА_1 працювала з 01.06.2000 по 30.09.2009 за професією фармацевт аптеки №1 Фірми "Фармавіта". (а.с.15)

Згідно архівної копії наказу МП "Медарт" №35 від 21.04.1998 ОСОБА_2 прийнята на роботу в МП "Медарт" на посаду фармацевта з 21.04.1998 по 31.05.2000. (а.с.12)

Матеріали справи свідчать, що МПП "Медарт" видано ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності від 06.06.1997 №18309-ЮР з дозволеним видом діяльності "Роздрібна реалізація медикаментів" в аптеках, аптечних пунктах, аптечних кіосках. (а.с.13)

Також, ТОФ фірма "Фармавіта" має державну ліцензію державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення на роздрібну торгівлю лікарськими засобами у період з 08.02.2006 по 08.02.2011 та з 18.01.2011.

Витягом з ЄДРПОУ підтверджується, що видами діяльності ТОВ "Грот" є, зокрема, оптова торгівля фармацевтичними товарами, пакування, роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний вид). (а.с.36-37)

Витягом з ЄДРПОУ підтверджується, що видами діяльності ТОВ "Мегсифарм" є виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (основний вид), оптова та роздрібна торгівля фармацевтичними товарами.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

У розділі 2 "Охорона здоров`я" Переліку № 909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, посада позивача - фармацевт належить до визначених розділом 2 Переліку №909 посад провізорів, фармацевтів, лаборантів, що надає право на пільгову пенсію. Відповідачем зазначений факт не заперечується.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385 затверджений перелік установ охорони здоров`я, лікувальних, провізорних посад і посад молодших фахівців з фармацевтичною освітою в установах охорони здоров`я (далі - Перелік № 385).

Пунктом 3 Переліку № 385 затверджені фармацевтичні (аптечні) заклади, до яких віднесені: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Водночас, відповідно до п.16 пояснень до цього Переліку № 385 аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

У відповідності до статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" № 2801-XII від 19 листопада 1992 року (далі - Закон № 2801-XII), заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У чинній редакції ч.5 ст.16 Закону № 2801-XII установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Таким чином, установлений ч.1 ст. 19 Закону України від 04 квітня 1996 року №123/96-ВР "Про лікарські засоби" порядок торгівлі лікарськими засобами, як і наведене в статті 3 Закону № 2801-XII визначення поняття "заклад охорони здоров`я", також пов`язує здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами на території України підприємствами, установами, організаціями та ФОП виключно з отриманням ліцензії, яка має видаватися в порядку, встановленому законодавством, а не з отриманням ще й акредитаційного сертифіката.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що особа, яка працювала на посаді фармацевта в аптеці, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 355/632/17, від 29.01.2019 у справі №344/8122/17.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду та оскільки позивач у спірні періоди працювала фармацевтом в закладі охорони здоров"я, які здійснювали свою діяльність на основі ліцензій на провадження роздрібної (оптової) торгівлі лікарськими засобами, вона має право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", отже рішення відповідача є протиправним.

При цьому, суд відмічає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, є її трудова книжка. Судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Враховуючи встановлену судом наявність підстав для призначення позивачу пенсії, така має бути призначена з дня звернення до відповідача, тобто з 03.09.2019.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем як суб"єктом владних повноважень не довведено правомірності своїх дій при відмову позивачу у призначенні пільгової пенсії.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) від 05.09.2019 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за вислугу років .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення, з 03.09.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 29 січня 2020 року