Справа № 520/13490/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків
31 січня 2020 р. справа № 520/13490/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 , НОМЕР_3 прикордонний загін) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:
Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яка полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 та з 06.12.2016 по 01.03.2018; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 та з 06.12.2016 по 01.03.2018; 3) визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за період з 14.12.2015 по 06.12.2016; 4) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14.12.2015 по 06.12.2016.
Аргументуючи ці вимоги зазначив, що протягом проходження служби адміністративні органи безпідставно не проводили нарахувань по індексації грошового забезпечення у спірний період, а при звільненні не виплатили відповідної суми під час остаточного розрахунку.
Відповідачі, Східне регіональне управління державної прикордонної служби України (далі за текстом - Управління, СРУ ДПС України) та Краматорський прикордонний загін (далі за текстом - Загін) з поданим позовом не погодилися.
Аргументуючи заперечення зазначили про відсутність бюджетних асигнувань на ці цілі.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Заявник проходив публічну військову службу у лавах Державної прикордонної служби України, зокрема, наказом начальника Управління від 14.12.2015р. №798-ос заявник був призначений на штатну посаду Загону.
Наказом начальника Загону від 23.12.2015р. №119-ос заявник визнаний таким, що приступив до виконання обов`язків служби з 23.12.2015р.
Наказом начальника Загону від 19.12.2016р. №511-ос заявник був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 19.12.2016р.
Наказом начальника Управління від 27.12.2018р. №676-ос заявник звільнений з військової служби у запас у запас у зв`язку зі закінченням строку контракту (п.п.«а» п.п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
Наказом начальника Управління від 04.02.2019р. №55-ос заявник з 05.02.2019р. виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.
Показник вислуги років заявника станом на 05.02.2019р. склав: календарної - 27р. 06м. 04дн., пільгової - 08р. 09м. 12дн., загальної - 36р. 03м. 16дн.
Згідно із записами у наданій копії послужного списку заявник з 29.03.2000р. по 04.02.2019р. проходив публічну військову службу у лавах Прикордонних військ та Державної прикордонної служби України.
Зокрема, у період 15.05.2015р.-14.12.2015р. заявник проходив службу у розпорядженні начальника Східного регіонального управління. У період 14.12.2015р.-06.12.2016р. заявник проходив службу в Загоні. У період 06.12.2016р.-04.02.2019р. заявник проходив службу в Управлінні.
Водночас із цим, з копії особистої грошової картки заявника за 2015р. випливає, що у період 11.02.2013р.-22.12.2015р. заявник знаходився на грошовому забезпеченні в Управлінні, адже подія виключення зі списків особового складу припала на календарну дату - 22.12.2015р. (а.с.21).
З копії особистої грошової картки заявника за 2016р. випливає, що у період 23.12.2015р.-19.12.2016р. заявник знаходився на грошовому забезпеченні в Загоні. (а.с.22).
Таким чином, на грошовому забезпеченні в Загоні заявник знаходився у період часу 23.12.2015р. (вступ на посаду)-19.12.2016р. (виключення зі списків особового складу).
З копії особистої грошової картки заявника за 2017р. випливає, що з 20.12.2016р. заявник став на грошове забезпечення в Управлінні.
Отже, до 22.12.2015р. заявник знаходився на грошовому забезпеченні в Управлінні, до 19.12.2016р. заявник знаходився на грошовому забезпеченні в Загоні, з 20.12.2016р. та до події виключення зі списків особового складу Управління у зв`язку із закінченням контракту та відставкою (05.02.2019р.) заявник знаходився на грошовому забезпеченні в Управлінні.
Згідно з копією посвідчення від 13.07.2016р. заявник має статус учасника бойових дій.
Запитом від 12.09.2019р. заявник звертався до Управління з приводу виплати індексації грошового забезпечення.
Листом від 16.09.2019р. №11/М-20/ПІ-4808 владний суб`єкт - Управління сповістив заявника про те, що за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 позивачу була нарахована та виплачена індексація в сумі 4392,29 грн. При цьому виплату індексації за січень - червень 2015 року, було здійснено в грудні 2015 року. Стосовно періоду з 01.07.2015 р. по 28.02.2018 р., роз`яснено, що відповідно до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ та п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (зі змінами) проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Кошторисні призначення Державної прикордонної служби України на період липень-грудень 2015, 2016, 2017 та січень - лютий 2018 не передбачали здійснення видатків на виплату індексації грошових доходів військовослужбовців. У зв`язку з цим нарахування індексації грошового забезпечення за вищевказаний період позивачу не проводилось. Базовий місяць для нарахування індексації - березень 2018. За період з 01.03.2018 по 31.12.2018 позивачу була нарахована та виплачена індексація в сумі 71,08 грн.
Запитом від 22.11.2019 р. заявник звернувся до Краматорського прикордонного загону з приводу виплати індексації за період з 14.12.2015 р. по 06.12.2016 р.
Довідкою №88 від 26.11.2019р. владний суб`єкт-Загін повідомив заявника, що індексація за період 23.12.2015р.-19.12.2016р. не виплачувалась.
Не погодившись із правомірністю діянь Управління та Загону з приводу не нарахування індексації грошового забезпечення, заявник ініціював даний спір.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, спеціальним законом прямо передбачено правило безумовної індексації грошового забезпечення військовослужбовця, котре не поставлено у залежність від дії будь-яких факторів.
Окрім того, відповідно до ч.ч.1, 6 ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Підстави для проведення індексації визначені ст. 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разу, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Частинами 1, 2, 6 статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення (затверджений постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003р.; далі за текстом - Порядок №1078).
Абзацами 1, 2 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Відповідно пп. 2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Згідно абз. 4 п. 6 Порядку № 1078 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення військовослужбовця є складовою частиною грошового забезпечення у якості збільшення арифметичного значення відповідного платежу - компоненту структури винагороди, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, так як належить до основних державних гарантій щодо оплати праці.
Відповідно до ст. 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії- передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
За матеріалами справи, судом встановлено, що відповідачами не заперечений та не спростований факт не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період 01.07.2015p. - 28.02.2018 року.
Виправдовуючи такий стан організації виконання владних повноважень, і Управління, і загін посилалися на відсутність фінансових ресурсів.
Між тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У п. 23, 26 рішення у справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").
Тому суд зауважує, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на обов`язок нарахування індексації грошового забезпечення.
Відсутність на рахунках коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є тією підставою, котра звільняє від обов`язку проведення вказаних виплат (і не може бути кваліфіковано у якості доказу наявності поважних причин не проведення розрахунку).
Додатково суд зважає, що оскільки право на індексацію грошового забезпечення прямо і безумовно передбачено законом, то положення будь-яких підзаконних актів права, а тим більше листів, телеграм та інших подібних документів, об`єктивно не здатні змінити норми акту права вищої юридичної сили.
Вирішуючи спір, суд зважає, що за загальним правилом як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Таким чином, бездіяльність відповідачів з приводу невиплати індексації грошового забезпечення у період 01.07.2015р. - 28.02.2018 р. має місце, і за змістом та характером вчиненого діяння є протиправною.
Тягар грошового забезпечення заявника за період 01.07.2015р.-22.12.2015р. знаходився на Управлінні, за період 23.12.2015р.-19.12.2016р. на Загоні, за період 20.12.2016р.-05.02.2019р. на Управлінні.
При формулюванні вимог позову заявником цих обставин не враховано.
Тому має місце безпідставне заявлення вимоги за 01.03.2018р., коли індексація була нарахована і виплачена.
Вимоги за 14.12.2015р. та за 06.12.2016р. одночасно та безпідставно заявлені як до Управління, так і до Загону (тобто має місце штучне подвоєння).
При цьому, станом на 14.12.2015р. заявник знаходився на грошовому забезпеченні в Управлінні (аж до 22.12.2015р. - дата виключення зі списків особового складу Управління), а станом на 06.12.2016р. заявник знаходився на грошовому утриманні в Загоні (аж до 19.12.2016р. - дата виключення зі списків особового складу загону).
Як визначено ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Тому, з урахуванням запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права та визначеного ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства, суду належить з огляду на приписи ст.9 КАС України вийти за межі позову як у частині вимог до Управління, які помилково обмежені заявником датою 14.12.2015р. (у той час коли відносини із грошового забезпечення тривали аж по 22.12.2015р.), так і у частині вимог до Загону, які помилково обмежені заявником датою 06.12.2016р. (у той час коли відносини із грошового забезпечення тривали аж по 19.12.2016р.).
Суд повторно зазначає на відсутності підстав для нарахування індексації по 01.03.2018р., адже зі змісту листа Управління від 16.09.2019 р. №11/Ц-20/ПІ-4808 вбачається, що за цю календарну дату індексація нарахована та виплачена.
Оскільки індексація нараховується на грошове забезпечення (тобто на винагороду за виконану роботу, плату на працю) і спеціальний закон не містить жодних застережень з даного питання, то у силу ч. 6 ст. 7 КАС України до спірних правовідносин слід застосувати положення ст.233 Кодексу законів про працю України.
Відтак, строк звернення до суду у спірних правовідносинах з вимогою відносно коштів у якості винагороди за службу слід визнати необмеженим будь-яким часовим проміжком.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що факт порушення прав та інтересів заявника на одержання належної суми коштів у якості індексації грошового забезпечення за період 01.07.2015 p. - 28.02.2018р. слід визнати доведеним, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову у цій частині, але за виключенням штучного подвоєння одних і тих же календарних дат та з урахуванням часу реального знаходження на грошовому забезпеченні в Управлінні та Загоні.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії-, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії-, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії-, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії-, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії-, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії-) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
вирішив:
Позов - задовольнити частково.
Вийти за межі позову.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) з приводу невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ; місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) індексації грошового забезпечення за період 01.07.2015 р. - 22.12.2015р. та 20.12.2016 р. - 28.02.2018 р.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ; ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ; місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період 01.07.2015 р. - 22.12.2015р. та 20.12.2016р. - 28.02.2018 р.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 , НОМЕР_3 прикордонний загін; ідентифікаційний код - НОМЕР_6 ; місцезнаходження - АДРЕСА_3 ) з приводу невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ; місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) індексації грошового забезпечення за період 23.12.2015 р. - 19.12.2016 р.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 , 11 прикордонний загін; ідентифікаційний код - НОМЕР_6 ; місцезнаходження - АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ; місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) індексацію грошового забезпечення за період 23.12.2015р.-19.12.2016р.
Позов у решті вимог залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
Суддя А.В. Сліденко