Справа № 120/3098/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

21 січня 2020 р. Справа № 120/3098/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представників позивача: Обертюх Т.С., Жука С.А.

представників відповідача: Ходаковського Ю.В., Осадчука С.В.

представника третьої особи ДКС України Бубели Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 131)

до: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 03057); Державне підприємство "Енергоринок" (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 03057)

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" (21037, м. Вінниця, вул. Пирогова, 131) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 01.10.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.10.2019 прийнято позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 21.11.2019 о 13:00 год. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державну казначейську службу України та Державне підприємство "Енергоринок".

14.01.2020 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог та залучення другого відповідача. Мотивуючи подану заяву щодо уточнення представник зазначає, що у мотивувальній частині позовної заяви та у відповіді на відзив наводяться доводи щодо протиправної бездіяльності НКРЕКП з прийняття рішення про компенсацію позивачу втрат (збитків) від постачання електричної енергії побутовим споживачам (населенню), а тому позовні вимоги підлягають уточненню.

Так, остаточними позовними вимогами є:

- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг з прийняття рішення щодо компенсації Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" втрат (збитків) від постачання електричної енергії побутовим споживачам (населенню) за червень 2019 року у розмірі 6 005 914 грн та втрат (збитків) від постачання електричної енергії побутовим споживачам (населенню), які розраховуються за тарифами, диференційованими за періодами часу, за січень-березень 2019 року у розмірі 7 635 105 грн;

- стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" 13 641 019 грн на відшкодування втрат (збитків), які завдані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" - 19 210 грн на відшкодування втрат (збитків), які завдані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Крім того, відповідно до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Отже, суб`єктом відповідальності та відшкодування завданої шкоди є держава.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами).

Відповідно до п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) зокрема шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Тобто, оскільки позивачем заявлено вимогу про відшкодування шкоди державою за рахунок державного бюджету, другим відповідачем повинна бути Державна казначейська служба України, як центральний орган виконавчої влади до компетенції якого належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. При цьому не вимагається наявність порушення зазначеним органом прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі (позиція Вищого господарського суду України в справі №903/351/16). Також відповідно до судової практики, а саме постанови Великої Палати Верховного суду України від 19.06.2019 у справі №910/23967/16 зазначено, що кошти які стягуються з Державного бюджету повинні бути стягнуті не з органу державної влади (органу який завдав неправомірні дії), а з Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить залучити співвідповідача Державну казначейську службу України.

В підготовчому судовому засіданні представники позивача підтримали подану заяву про уточнення позовних вимог та залучення другого відповідача.

Представники відповідача, в свою чергу, щодо задоволення вказаної заяви поклались на розсуд суду.

Представник третьої особи - Державної казначейської служби України заперечувала щодо залучення другого відповідача у справі.

Визначаючись щодо залучення другого відповідача, суд виходив із наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Судом встановлено, що однією із позовних вимог є: стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРА ВІННИЦЯ" 13 641 019 грн. на відшкодування втрат (збитків), які завдані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені в статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, вищевказаними статтями визначені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів при здійсненні ними своїх повноважень.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Отже, при розгляді даної справи, слід враховувати, що відповідачами у такій категорії справ є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.07.2018 по справі №907/769/17.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про залучення до участі у справі в якості другого відповідача Державну казначейську службу України, змінивши її статус із третьої особи на другого відповідача.

Перевіряючи заяву представника позивача про уточнення позовних вимог на предмет її прийняття до розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до пункту 1 статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із положеннями ч. 7 ст. 47 КАС України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в силу приписів ст. 47 КАС України. Разом із заявою заяву про уточнення позовних вимог надано докази направлення її копій та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Відтак, враховуючи, що заява подана до суду у строки та з дотриманням положень ст. 47 КАС України, суд приходить до висновку про прийняття її до розгляду.

Відповідно до завдання підготовчого провадження, що визначенні в статті 173 КАС України, є, зокрема, - остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Згідно із ч. 1 ст. 159 КАС України, при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 159 КАС України).

Таким чином, з метою недопущення обмеження прав учасників справи, суд вважає за необхідне на даній стадії судового розгляду справи запропонувати другому відповідачу подати відзив на позовну заяву та заперечення, позивачу - відповідь на такий відзив.

Одночасно, суд вважає за необхідне продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, що передбачено ст. 173 КАС України, в силу якої підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Враховуючи, що справа знаходиться на стадії підготовчого провадження, а визначений ч. 4 ст.173 КАС України строк спливає, беручи до уваги, що до участі у справі залучено другого відповідача, а також установленого строку для надання заяв по суті, суд приходить до висновку про продовження підготовчого провадження на 30 днів.

Керуючись ст.ст. 48, 159, 173, 180, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача задовольнити.

Залучити до участі у справі Державну казначейську службу України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 03057, ), змінивши її статус із третьої особи на другого відповідача.

Прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог від 08.01.2020, що зареєстрована 14.01.2020 за вх. №1076.

Установити другому відповідачу 15 - денний термін з дня проголошення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог щодо стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України суми на відшкодування втрат (збитків), завданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Роз`яснити другому відповідачу про його право у разі надходження відповіді на відзив, подати свої заперечення на дану відповідь у 5 - денний термін з дня отримання відповіді на відзив.

Продовжити процесуальний строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складено: 28.01.20

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна