Справа № 580/3488/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3488/19 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області, в якому просив суд:

- визнати дії членів виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської ради під час ухвалення та прийняття рішення від 18 квітня 2019 року №115 «Про затвердження цін на профілактичні огляди громадян, що надаються комунальним некомерційним підприємством «Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради» незаконними;

- визнати рішення виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської ради від 18 квітня 2019 року №115 «Про затвердження цін на профілактичні огляди громадян, що надаються комунальним некомерційним підприємством «Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради» протиправним;

- скасувати рішення виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської ради від 18 квітня 2019 року № 115 «Про затвердження цін на профілактичні огляди громадян, що надаються комунальним некомерційним підприємством «Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху на десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, протягом строку якого позивач мав надати доказ сплати судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року позовну заяву повернуто позивачу відповідно до вимог п.1 ч.4 статті 169 КАС.

Не погоджуючись із даною ухвалою, апелянт - ОСОБА_1 - подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд ухвалу від 22 листопада 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 КАС України, докази поважності причин його пропуску до суду не надано, тобто, недоліки, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, не усунуті, тому така позовна заява підлягає поверненню відповідно до п.1 ч.4 статті 169 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

На виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2019 року від позивача надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду. Вказана заява вмотивована тим, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки хоча позивач і був 18 квітня 2019 року на засіданні виконавчого комітету під час прийняття оскаржуваного рішення, однак вважав, що міським головою буде накладено вето на оскаржуване рішення. Таким чином позивач вважає, що початок строку повинен обраховуватися не з 18 квітня 2019 року, коли таке рішення було прийнято, а з дня оприлюднення цього рішення - 26 квітня 2019 року. Вказує, що ним подавалася аналогічна позовна заява в жовтні 2019 року, яка була повернута судом позивачеві внаслідок не усунення недоліків.

Згідно ч.1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законам.

Відповідно до ч.2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач про оскаржувані дії та рішення відповідача дізнався саме 18 квітня 2019 року на засіданні Виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області, на якому був присутній особисто, що підтверджується протоколом від 18 квітня 2019 року та не заперечується позивачем.

Відповідно до наведених вище правових норм, останнім днем строку звернення до суду з даним позовом є 18 жовтня 2019 року, в той час, як позивачем позов було подано лише 05 листопада 2019 року.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач зазначив, що він інформував суд першої інстанції про те, що з урахуванням кінцевих термінів звернення до суду ним був поданий аналогічний адміністративний позов, про що свідчать ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року та від 24 жовтня 2019 року.

Проте, в рамках наданого судом терміну на усунення недоліків в позивача виникли непередбачувані обставини, які не залежали від його волі: в нього помер рідний батько,що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Процес організації та здійснення поховання батька зайняв значний час. В той час позивач був у тяжкому психологічно-емоційному стані та не міг думати про щось інше.

Колегія суддів з повагою відноситься до особистого життя позивача та трагедії, що сталася в його сім`ї, проте зазначає, що, як вже було вказано вище, останнім днем звернення до суду з даним позовом було 18 жовтня 2019 року, а батько ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До цього часу протягом півроку позивач мав необмежені можливості для подання позову, чим він не скористався, про причини не повідомив. Свідоме затягування позивачем моменту звернення до суду за захистом своїх прав має передбачати й готовність до наслідків щодо настання певних ризиків, з цим пов`язаних, зокрема, виникнення непередбачуваних обставин.

Крім того, посилання позивача на те, що первинний позов ним було подано в межах строку звернення до суду не приймається судом до уваги, оскільки вчасна первинна подача позову не означає, що після його повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності (постанова Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №819/1224/15-а).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.

В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "… строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень."

Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.

Посилання позивача на те, що після ухвалення оскаржуваного рішення, позивач розраховував на те, що міський голова м. Ватутіне скористається наданим йому правом вето на прийняте рішення з урахуванням відомих йому обставин, що унеможливлювали подальшу дію та застосування оскаржуваного рішення, тобто не підпише оскаржуване рішення та воно буде не оприлюднено, а отже вважатиметься таким, що не набрало чинності, також розцінюється судом критично, оскільки суб`єктивні побажання та очікування позивача не є об`єктивно непереборними причини, що не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду. Крім того, навіть якщо обраховувати строк звернення до суду з дня опублікування оскаржуваного рішення у друкованому засобі масової інформації місцевого значення - у приватному підприємстві редакція Ватутінської міської газети «Місто робітниче» 26 квітня 2019 року, то поданні позову 05 листопада 2019 року позивачем все одно пропущено строк, передбачений статтею 122 КАС України. Твердження апелянта про те, що позов направлено ним засобами поштового зв`язку 26 жовтня 2019 року не відповідає дійсності, оскільки згідно відбитку поштового штампу на конверті, що міститься в матеріалах справи, відправлення було здане на пошту саме листопада 2019 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

Відповідно до п.1 ч.4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до п.9 ч.4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 1,2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позов подано із пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом, а підстави, наведені у заяві про поновлення цього строку, не є поважними.

В апеляційній скарзі позивач звернув увагу на те, що рішення про повернення позовної заяви за п.1 ч.4 статті 169 КАС України з підстав того, що позивач не усунув недоліки позову, який залишено без руху, у встановлений судом строк, є невірним, оскільки твердження про не усунення недоліків спростовується направленим листом про усунення недоліків при зверненні з позовною заявою до суду, датованим 19 листопада 2019 року, разом з оригіналом квитанції про оплату судового збору в розмірі 1 536, 80 грн. та заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доданими до неї додатками, якою обґрунтовано поважність причин пропуску строку. Якщо ж мотивацією суду першої інстанції про повернення позовної заяви стало те, що позивачем не надано належного обґрунтування щодо поважності причин пропуску строку для звернення до суду, то така заява мала бути повернута судом саме на підставі п.9 ч.4 статті 169 КАС України, а не п.1 ч.4 вказаної статті.

Колегія судді погоджується з таким аргументом скаржника, та зазначає, що судом першої інстанції дійсно помилково було зроблено посилання на п.1 ч.4 статті 169 КАС України, в той час як застосуванню підлягав п.9 ч.4 статті 169 КАС України, проте, на кінцевий результат така помилка жодним чином не вплинула, оскільки в обох випадках позовна заява підлягає поверненню особі, яка її подала.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки колегії суддів.

Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 січня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку