Справа № 300/2348/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2020 р. справа № 300/2348/19
Івано-Франківським окружним адміністративним судом 03.11.2019 відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.1-3).
Враховуючи вимоги Митниці, викладені у відзиві на адміністративний позов, у зв`язку із передачею функцій і повноважень Івано-Франківської митниці ДФС (первинного відповідача), що припиняється, з реалізації митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи до Галицької митниці Держмитслужби, ухвалою суду від 17.01.2020 у адміністративній справі 300/2348/19 замінено Івано-Франківську митницю ДФС її правонаступником Галицькою митницею Держмитслужби (а.с.87, зворотній бік а.с.87, 132-134)
16.12.2019 позивач звернувся до суду із клопотанням про здійснення розгляду справи в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, у задоволенні якого ухвалою суду від 17.01.2020 відмовлено (а.с.40, 41, 138-140).
Відповідач не скористався подання в суду заперечення на відповідь на відзив, незважаючи на надіслання останнього за адресою Галицької митниці Держмитслужби (а.с.170).
Розглянувши у порядку письмового провадження за правилами, встановленими статтею 262 КАС України дану адміністративну справу, вивчивши адміністративний позов, зміст відзиву на позов, відповіді на відзив, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
При розгляді справи встановлено, що 23.10.2019 позивачем придбано в нерезидента "Mark Automobile" на території Федеративної республіки Німеччина (Zalesanska 726, 190 19 Praha 9) транспортний засіб - легковий автомобіль марки PEUGEOT, модель 308, номер кузова НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів двигуна 1560 см 3, тип двигуна дизель, 2015 календарного року виготовлення, який був у використанні. Вартість придбання автомобіля становила 5 700,00 EUR. Вказана обставина підтверджується наявним в матеріалах справи рахунком-фактурою (rechnung) №658 від 23.10.2019 (а.с.16-17, 119).
В той же день, 23.10.2019, як стверджує позивача, при оформленні вказаного рахунку ОСОБА_1 оплачено готівкою вартість автомобіля в сумі 5 700,00 EUR, у зв`язку із чим продавцем видано квитанцію (quittung) від 23.10.2019 (а.с.18-19, 118).
Декларантом ФОП Кіршаком Олегом Степановичем в інтересах ОСОБА_1 , як одержувача товару, 29.10.2019 подано до Івано-Франківської митниці ДФС електронну митну декларацію UA206010/2019/423958, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки PEUGEOT, модель 308, вживаний, номер кузова НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів двигуна 1560 см 3, тип двигуна дизель, 2015 календарного року виготовлення, загальна кількість місць 5, колісна формула 4*2 (а.с.100-101).
В графі "42" (ціна товару) декларації визначено 5 700,00 EUR, а в графах "45" (коригування) і "46" (статистична вартість) 158 414,08 гривень, яка із урахуванням графи "23" (курс валюти) 27.79194300 становить ті ж 5 700,00 EUR.
Митну вартість товару визначено за першим (1) методом, тобто ціною договору (контракту), на підтвердження чого заповнено графу "43" митної декларації.
Відповідач підтвердив обставину подання всі вказаних документів у відзиві на позов, долучивши їх засвідчені копії, перелік яких визначений у графі 44 електронної митної декларації UA206010/2019/423958 від 29.10.2019.
Згідно даного Картки, "митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку із не наданням банківських та/або платіжних документів за імпортований товар відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України з можливістю ідентифікації зовнішньоекономічної операції. 2-5 методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (статті 62, 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 "Вартість товару нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодом: VF3LCBHZHFS164078, валюта EUR, вартість 7 950,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Глави 4 Митного кодексу України".
У зв`язку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС прийнято Рішення UA206000/2019/000827/2 від 30.10.2019, в графі 33 якого в розділі "обставини прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначені ті ж причини що й в Картці відмови (а.с.99).
При цьому, Івано-Франківською митницею ДФС за резервним методом скориговано задекларовану митну вартість товару (5 700,00 EUR) і визначено її в розмірі 7 950,00 EUR (а.с.98).
Позивач заявою від 31.10.2019 просив скасувати оскаржуване Рішення у зв`язку із поданням усіх документів, в тому числі рахунку-фактури (rechnung), квитанції (quittung) і митної декларації країни відправлення, повторно долучивши їх до такої заяви (а.с.26).
У перегляді і скасування Рішення відповідач відмовив листом №1474/10/09-70-19-30 від 06.11.2019, у зв`язку із неподанням документа, який підтверджує факт сплати за товар, а також враховуючи наявності числових розбіжностей у вартості транспортного засобу у документах, поданих до митного оформлення і до заяви від 31.10.2019 (а.с.27-28).
Позивач на підставі оскаржуваного Рішення 01.11.2019 подав другу декларацію UA206010/2019/424234, в графі 43 якої метод визначення митної вартості позначив "1/6", при цьому в графі 47 нарахування платежів визначив із скоригованих відповідачем показників (а.с.96-97).
Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваних рішень від 30.10.2019.
Досліджуючи доводи сторін про протиправність/правомірність оскаржуваних рішень суд відзначає, що основними правовими і фактичними підставами для їх прийняття є "неподання декларантом банківських та/або платіжних документів відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України з можливістю ідентифікації зовнішньоекономічної операції", "спрацювання системи ризиків АСАУР 105-2, 106-2" та "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел" (а.с.99, 102).
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 року (надалі по тексту також МК України, Кодекс).
Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
За змістом частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Кодексу слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
На переконання суду, подані 29.10.2019 декларантом до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України, про що зазначено нижче по тексту судового рішення.
Щодо доводів про "неподання декларантом документів відповідно до частини 2 статті 53 МК України", як це зазначено у Рішенні від 30.10.2019 і відзиві на позов, з`ясовано наступне.
Виходячи із доводів позивача, у спірних відносинах мало місце придбання товару на підставі рахунку-фактури (rechnung) №658 від 23.10.2019, який було подано при митному оформленні (а.с.119).
Як свідчать дані графи 44 митної декларації від 29.10.2019 (а.с.100) і пояснення відповідача такий документ класифіковано за кодом 0380 як рахунок-фактура (інвойс).
Також митний орган не заперечує подання 30.10.2019 декларантом в ході митної консультації квитанції (quittung) від 23.10.2019 на суму 5 700,00 EUR (а.с.117-118).
Так як у правовідносинах, які досліджуються судом придбання автомобіля мало місце на підставі рахунку-фактури (інвойсу), то очевидним є дотримання декларантом пункту 3 частини 2 статті 53 Кодексу, і відсутність підстав для виконання пункту 2 частини 2 статті 53 МК України.
Перелік документів, визначених в пункті 7 частини 2 статті 53 МК України (ліцензія на імпорт товару) не стосуються спірних правовідносин взагалі, а щодо документів із пунктів 6 і 8 частини 2 статті 53 Кодексу (транспортні і страхові документи), то як свідчать встановлені судом обставини окремих документів на транспортування (перевезення товару за допомогою іншого транспорту) із залученням відповідного суб`єкта господарювання (оплати таких послуг) і страхування самого товару не мало місце.
З приводу документів, визначених пунктом 4 і 5 частини 2 статті 53 МК України (банківські платіжні документи, інші платіжні документи про оплату рахунку), необхідність подання яких при процедурі консультації із декларантом вимагав відповідач, як зазначено у відзиві на позов, то суд вважає їх поданими, так як квитанція (quittung) від 23.10.2019 на суму 5 700,00 EUR і є тим іншим платіжним документом, про підтвердження внесення таких коштів.
На думку відповідача, викладеної у відзиві, у нього виник обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, оскільки до митного оформлення не було подано повний перелік документів, а саме документи на підтвердження ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за даний товар.
Натомість, суд вказує на безпідставність таких доводів відповідача, оскільки останні не відповідають дійсності.
Так, як вже зазначено вище, одночасно із митною декларацією декларантом надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару, серед яких, рахунок-фактура (rechnung) №658 від 23.10.2019 (а.с.119). Також 30.10.2019 представлено додаткові документи квитанцію (quittung) від 23.10.2019 на суму 5 700,00 EUR (а.с.118).
Переклад наведених документів на українську мову, який наявний в матеріалах справи, виконаний Бюро перекладів "Translation agensi" в особі перекладача Наталії Барбак, і скріплений її підписом та печаткою/штампом (а.с.16, 17, 18-19).
Рахунок містить відповідну відмітку навпроти друкованих записів "barzahlung", "erhalten am 23.10.2019", що в перекладі має значення "оплата готівкою", "отримана 23.10.2019".
Як не заперечує відповідач декларант також подав виданий "Mark Automobile" документ за назвою quittung від 23.10.2019.
Дослівний переклад на українську мову свідчить, що документом є "квитанція" прийняття коштів в сумі 5 700,00 EUR за товар, який визначений за "ідентифікаційним номером шасі" ("von") - "#164078" (а.с.18).
Дана квитанція містить комбінацію цифр, що відповідає останнім шести цифрам ідентифікаційним номером шасі транспортного засобу, внесених у рахунок-фактура (rechnung) №658 від 23.10.2019 і у митну декларацію від 29.10.2019, а також відтиск штампу "Mark Automobile" із підписом посадової особи суб`єкта господарювання, під якими міститься друкований запис "unterschrift des empfдngers " - "підпис отримувача".
Відповідно до перекладу квитанції (quittung) в 5-му розділі занесена підстава її видачі ("fьr"), якою згідно перекладу є "rechnung №658" (рахунок №658).
У рахунку, серед іншого, відображена вартість 5 700,00 EUR і запис "dankend erhalten", який перекладається - "отримано з вдячністю" (а.с.18-19).
Такі два документи виконані на відповідному бланку, містять відтиск штампа і підпис посадової особи продавця-нерезидента "Mark Automobile".
В суду не має сумніву щодо належності перекладу документів, виконаного від імені перекладача Наталії Барбак.
Відповідач не вказав суду на будь-які обґрунтовані застереження щодо такого перекладу повністю чи окремого його змісту.
Більше того, підпунктом "б" пункту 2 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобі, які переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за №1118 (надалі по тексту також Правила №1118), визначено, що до переліку документів, які підтверджують право власності на ТЗ, придбаних (отримані) в підприємств, віднесено оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів. У цих документах, крім чеків, згідно з формою відповідного бланка повинні бути зазначені дата продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім`я, по батькові особи, якій продано ТЗ.
Всі вищевказані реквізити/дані за змістом і формою (в тому числі відповідний бланк, печатка і підпис посадових осіб організацій, а також ідентифікуючі відомості про ТЗ) наявні в рахунку-фактурі (rechnung) №658 від 23.10.2019 і квитанції (quittung) від 23.10.2019, поданих позивачем митному органу на підтвердження митної вартості автомобіля.
При цьому, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 53 МК України суд вважає квитанцію (quittung) від 23.10.2019 на суму 5 700,00 EUR, "іншим платіжним та/або бухгалтерським документом, що підтверджує вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару", який, серед іншого, підтверджує заявлену митну вартість.
Відтак, системний аналіз змісту тексту перекладених документів свідчить, що між позивачем і продавцем-нерезидентом (підприємством), в жовтні 2019 року, мав місце правочин із придбання ТЗ, оформлений rechnung ("kaufvertrag fьr ein gebrauchtwagens kraftfahrzeug") №658 від 23.10.2019 i quittung від 23.10.2019 та засвідчує факт набуття декларантом у власність товару за ціною 5 700,00 EUR, яку ОСОБА_1 оплати у готівковій формі.
Безпідставними суд вважає аргументи Митниці "неподання банківських та/або платіжних документів з можливістю ідентифікації зовнішньоекономічної операції".
Суд за наслідками дослідження рахунку-фактури ("rechnung", "kaufvertrag fьr ein gebrauchtwagens kraftfahrzeug") №658 від 23.10.2019, квитанції ("quittung") від 23.10.2019 і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ZBI НОМЕР_4 констатує, що у останнього наявна уся необхідна і достатня інформація для визначення продавця, покупця, предмету господарської операції та її вартості.
Так, квитанції ("quittung") від 23.10.2019 видана на оплату (5 700,00 EUR) за товар з ідентифікаційним номером шасі" ("von") "#164078".
Такі ж ідентифікуючі ознаки господарської операції і товару (hersteller/typ "PEUGEOT, 308", EZ "2015", fahrzeugident "VF3LCBHZHFS164078") за маркою, моделлю, ідентифікаційним номером шасі, календарним роком виготовлення та вартістю містяться в рахунку-фактурі (rechnung) №658 від 23.10.2019 і свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.16, 18, 107-108).
В квитанції ("quittung"), як і у всіх досліджених документах, ідентифіковано продавця (Mark Automobile) і покупця (Stui Andrii).
Квитанція містить підставу її видачі ("fьr") - "rechnung №658", що відповідає назві і номеру рахунку ("rechnung") №658 від 23.10.2019.
Зміст вказаних документів у своїй сукупності дають можливість ідентифікувати спірну зовнішньоекономічну операцію.
Такими, що не можуть бути обґрунтуванням сумніву щодо дійсної митної вартості ТЗ суд вважає доводи митного органу в частині "не подання документів, які пояснюють і обґрунтовують причину, чому реалізацію автомобіля здійснювала юридична особа "Mark Automobile", а фактичним власником була інша особа "IB Service GmbH", без доказів про перехід права власності між останніми".
Дійсно, як свідчать дані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ZBI НОМЕР_4 від 23.10.2019 і рахунку-фактури ("rechnung", "kaufvertrag fьr ein gebrauchtwagens kraftfahrzeug") №658 від 23.10.2019 власником автомобіля був "IB Service GmbH", а продавцем виступало "Mark Automobile".
З даного приводу позивач пояснив, що продавець-нерезидент "Mark Automobile" є дилерською компанією у Федеративній республіці Німеччина, яка займається продажем транспортних засобів.
Такі пояснення ОСОБА_1 відповідають змісту поданих документів. При цьому, відповідач, отримавши відповідь на відзив і додаткові письмові пояснення позивача (а..с130, 131, 160), не довів належними та допустимими доказами і з посиланням на норми чинного законодавства Німеччини, неможливість продажу юридичною особою, яка не є власником транспортного засобу, такого майна фізичній особі-нерезиденту.
Необхідність подання декларантом (резидентом) при митному оформленні ТЗ документів, які засвідчують обставину господарських правовідносин про права однієї особи (нерезидента) реалізовувати товар, що належить іншій особі (нерезиденту), відповідач не обґрунтував жодною нормою митного законодавства України чи дією норм ратифікованого Україною міжнародного договору.
Щодо підставності і повноти проведення у спірних правовідносин митної консультації суд виходить із наступного.
В першу чергу підлягає з`ясуванню обставина, чи мало місце проведення консультації, а якщо така фактично відбулася, то які саме питання з`ясовувалися, і які документи посадова особа відповідача витребовувала у декларанта.
Так, митний орган надав суду одну роздруківку із програмного комплексу АСМО Інспектор за 29 і 30 жовтня 2019 року (день подання митної декларації і день прийняття Рішення).
Із змісту "початку митної консультації" слідує, що відповідач із посиланням на частину 2 статті 53 Митного кодексу України, пропонував подати:
- "якщо рахунок сплачено, банківський платіжний документ";
- "за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару" (а.с.104).
Обґрунтування необхідності витребування вказаних документів письмова консультація не містить.
Необхідно відмітити, що затребувані документи відповідно до пункту 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України є обов`язковими для подання декларантом документами, які підтверджують митну вартість товару.
При цьому, Митниця не роз`яснила причини їх затребування, так як згідно рахунку-фактури (rechnung) №658 від 23.10.2019 оплата за ТЗ здійснена позивачем продавця готівкою в день оформлення правочину ("barzahlung", "erhalten am 23.10.2019").
Із вказаного слідує, що рахунок не сплачувався через фінансову установу, відтак логічним є відсутність банківського платіжного документа.
На таку вимогу митного органу, декларант 30.10.2019 скерував посадовій особі Митниці лист відповідь з інформацію про подання "квитанції від продавця, декларацію країни відправлення та рахунок фактур, що підтверджує вартість товару". Одночасно доведено до відома про відсутність інших документів і про необхідність прийняття відповідного рішення (а.с.104).
Таким чином, позивач додатково подав квитанцію (quittung) від 23.10.2019, яка затребувалася відповідачем.
Як відзначено вище, така квитанція, на переконання суду, в розумінні пункту 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, є "іншим платіжним та/або бухгалтерським документом, що підтверджує вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару".
Про проведенні інших консультацій митний орган будь-яких доказів не надав. Інший зміст консультації за 30.10.2019 та інший аркуш із програмного комплексу АСМО Інспектор не стосується митної консультації як такої (а.с.140, 105).
В силу вимог статті 55 МК України посадові особи митного органу наділені правом на проведення усної консультації, втім, як свідчать приписи частини 3 статті 53 і частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів вправі запитувати від декларанта додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості, виключно в письмовій формі, тобто на письмову вимогу посадової особи митного органу.
Разом з тим, передумовою для витребування у спірному випадку таких документів є - у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Посадова особа Митниці не надали суду докази доведення до відома декларанта про наявність будь-яких обставин, які зумовлюють застосування саме положень частини 3 статті 53 МК України, і проведення із цього приводу консультацій.
Нижня частина "screenshot" роздруківки із програмного комплексу АСМО Інспектор за 29 жовтня 2019 року містить відомості про наявність у інспектора документів поданих при митному оформленні у формі файлу із можливістю перегляду "зображення" (а.с.104).
У зв`язку із тим, що митний орган у відзиві на позов і під час розгляду справи не заперечує подання 29.10.2019 декларантом усіх документів, визначених у графі "44" митної декларації UA206010/2019/423958 від 29.10.2019, то вимога про повторне їх надання під час консультації, як мінімум, є незрозумілою та не логічною.
Така обставина свідчить про протиправність дій (формальностей) посадових осіб митного органу, вчинених 29 жовтня 2019 року при здійсненні митного контролю.
Безпідставними слід вважати доводи відповідача, що в силу вимог Правил №1118 до обов`язково переліку документів, які підтверджують права власності на ТЗ (його придбання), визначено чек із відповідними реквізитами чи даними про ідентифікацію ТЗ.
Безпосередній зміст підпункту "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 свідчить, що одним із документів, які підтверджують право власності на ТЗ придбані в підприємств є оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали як рахунків-фактур, інвойсів так і чеків.
По перше, всі вказані документи є самостійним доказом придбання ТЗ і положення Правил №1118 не вимагають обов`язкового підтвердження обставини придбання на підставі чека при умові наявності рахунку-факти або інвойсу.
По друге, застереження, що містяться в підпункті "б" пункту 2 Розділу І Правил №1118 щодо необхідності обов`язкового відображення в документах, які засвідчують придбання ТЗ в підприємств, відомостей про реквізити чи індивідуальні ідентифікуючі ознаки такого товару, не стосується чека.
Тобто, Правилами №1118 не закріплюється обов`язок вносити в чек чи інший платіжний документ усіх ідентифікуючих ознак автомобіля (марка, модель, номер шасі, об`єкт двигуна тощо), останні ж повинні обов`язково міститися у рахунку-фактурі/інвойсів, що і має місце у спірному випадку.
Не заслуговують на увагу аргументи Митниці про те, що "квитанція (quittung) від 23.10.2019, яка оформлена "Mark Automobile", не є розрахунком документом встановленого форми (платіжним дорученням, розрахунковим чеком, касовим чеком, розрахунковою квитанцією, випискою з карткового рахунку, квитанцією до прибуткового касового ордеру), який мав би засвідчувати факт купівлі товару".
Так, вказані доводи відповідачем мотивовані тим, що оформлена "Mark Automobile" квитанція (quittung) від 23.10.2019 не відповідає положенням абзац 2 частини 11 статті 8 Закону України "Про захист прав спроживачів", статтю 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".
Однак, за переконаннями суду, є некоректним посилання Митниці на норми чинного законодавства України щодо порядку оформлення бухгалтерських документів чи документів, які засвідчують розрахункову операцію за фактом внесення коштів, до господарської операції, яка мала місце за межами митного кордону України із нерезидентом.
Митний орган не навів жодної норми національного законодавства Німеччини, які порушені при оформлені "Mark Automobile" квитанції (quittung) від 23.10.2019, в тому числі не наведені дані про невідповідність такого платіжного документа обов`язковими вимогам законодавству країни, в якій здійснено видачу декларанту такої квитанції.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що "у квитанції (quittung) від 23.10.2019 не зазначено особу, яка здійснювала внесення коштів за автомобіль", оскільки Митницею не наведено відповідної правової норми національного законодавства країни продавця, де б до такого виду платіжного документа, поряд з іншими даним, передбачалася як обов`язкове занесення згаданих відомостей. Більше, то в квитанції (quittung) від 23.10.2019 внесені дані про підстави її видачі рахунок-фактура (rechnung) №658 від 23.10.2019, за змістом якої набувачем товару і особою, що внесла за нього кошти готівкою є ОСОБА_1 .
Безпідставними слід вважати переконання відповідача про наявність розбіжностей "неправдивої інформації" між рахунком-фактурою (rechnung) №658 від 23.10.2019 і квитанцією (quittung) від 23.10.2019.
Безпосередній переклад документів, наявних у матеріалах справи, свідчить, що рахунок продавцем ("Mark Automobile") складений 23.10.2019, по якому вартість товару ОСОБА_1 оплатив готівкою 5 700,00 EUR, після чого, в той же день, за фактом оплати дилером ("Mark Automobile") видано квитанція (quittung).
У зв`язку із цим суд не вбачає жодної невідповідності чи розбіжності у даних між рахунком і квитанцією.
Відповідач не спростував та не заперечив поясненням ОСОБА_1 про те, що митна декларація "Ausgangsvermerk" була оформлена декларантом та подана митному органу при перетині товаром кордону, в свою чергу лист-підтвердження "Ausfuhrbegietdokument" представлено позивачем до відповідача і при митній консультації.
Суд погоджується із позивачем в частині того, що такі два документи і відомості в них не суперечать одні одному, а є взаємопов`язаними і стосуються того ж товару.
В частині обрання декларантом і відповідачем методу визначення митної вартості суд відзначає, що за змістом частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 коментованої статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).
Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).
За приписами частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, згідно частини статті 58 МК України, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1 статті 54 МК України).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), в межах частини 2 статті 54 МК України, здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
За приписами частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
В силу вимог частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Орган доходів і зборів за змістом частини 6 статті 54 МК України може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у графі 43 митної декларації UA206010/2019/423958 від 29.10.2019, визначено за основним (1) методом (а.с.100).
До митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару саме за ціною договору.
Доводи позивача свідчать про те, що рахунок-фактура (rechnung) №658 від 23.10.2019 і квитанція (quittung) від 23.10.2019 це єдині документи, видані і оформлені за участю продавця-нерезидента "Mark Automobile" на території Федеративної республіки Німеччина, і які засвідчують дійсну вартість придбаного автомобіля в сумі 5 700,00 EUR. Інші документи, які б визначали числові значення митної вартості придбаного транспортного засобу у ОСОБА_1 відсутні.
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст коментованих документів, в тому числі будь-які відомості про надходження від компетентних органів Федеративної республіки Німеччина чи іншої країни, через яку товар переміщувався транзитом, інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем "Mark Automobile" автомобіля марки PEUGEOT, модель 308, номер кузова НОМЕР_1 , та отримання або не отримання від ОСОБА_1 готівкою коштів в сумі 5 700,00 EUR та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
Суд вказує на протиправність зроблених Митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана в рахунку-фактурі (rechnung) №658 від 23.10.2019 і квитанції (quittung) від 23.10.2019.
Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.
По перше, суд констатує, що відповідач, реалізовуючи своє право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 МК України, не довів перед судом про наявність обґрунтованих застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 МК України, в тому числі в частині:
- не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості;
- наявності достатніх умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості товару.
По друге, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.
По третє, відповідач ні під час здійснення митного контролю спірного товару, ні у відзиві на позов не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом при митному оформленні транспортного засобу, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки, зміни і підтирання окремих/усіх числових значень нанесених машинописним чи рукописним способом, або не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль марки PEUGEOT, модель 308.
З приводу застосування відповідачем у спірному випадку резервного методу (стаття 64 Митного кодексу України) та відсутності можливості послідовного використання методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів за статтями 59 і 60 Митного кодексу України, суд виходить із наступних аргументів та мотивів.
Так як за приписами частини 2 статті 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, то суд відзначає, що при розгляді справи Митниця не подала будь-яких відомостей із відповідного програмного забезпечення "Центральна база даних" Державної митної служби України - "Рівень цін по Центральній базі Даних (ЦБД)".
Саме такими відомостями із Центральної бази Даних представник відповідача мав би обґрунтовувати доводи на підтвердження опрацювання цінової політики, у зв`язку із чим не підлягав до застосування 2-3 методи визначення митної вартості.
Відповідач не пояснив, як за обставини спрацювання програмного забезпечення АСАУР із ризиком - "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел", митний орган не в змозі надати конкретні докази, у відношенні до яких здійснено порівняння ТЗ позивача із ідентичним/подібним товаром, втім за нижчою ціною, в тому числі інформації із зовнішніх джерел. Причини неможливості подання таких доказів відповідач не вказав.
В даному випадку необхідно наголосити на тому, що згідно пункту 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Частинами 4 і 5 Графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" Розділу ІІ "Опис граф Рішення" Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598 (надалі по тексту також Правила №598), регламентовано, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Як свідчать зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості товарів UA206000/2019/000827/2 від 30.10.2019, в ній є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), втім відсутні будь-які відомості про номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Спірне вказане рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості.
З приводу не зазначення у оскаржуваному рішенні відповідного обґрунтування і розрахунку коригування митної вартості представник відповідача у відзиві зазначає, що такий розрахунок робився інспектором у зв`язку із "спрацюванням системи ризиків АСАУР 105-2, 106-2". В даному випадку, при введені VIN-коду, система, поряд з іншим, вибрала конкретне числове значення (7 9550,00 EUR), тому розрахунок не зазначався в рішенні.
По спірному товару "АСАУР встановлено індикатор ризику нарівні 7 950,00 EUR, як рівня нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспорту в країні експорту".
Відповідач стверджує, що конкретне числове значення скоригованої вартої автомобіля визначено таким програмно-інформаційним комплексом як Автоматизована система аналізу та управління ризиками (надалі по тексту також АСАУР).
Системний і послідовний аналіз всього Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №684 від 31.07.2015 (надалі по тексту також Порядок №684), свідчить, що положення останнього не містить будь-яких даних про можливість визначення митної вартості транспортних засобів за VIN-кодом, а також вартості взагалі.
Відповідач не надав суду жодного пояснення, на підставі якого нормативно-правового акта саме програмно-інформаційним комплексом АСАУР вправі, крім виявлення відповідних ризиків, самостійно визначати (коригувати) митну вартість транспортних засобів, встановлювати індикатор ризику на певному нарівні, як нижнього чи верхнього рівня межі діапазону вартості автомобілів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспорту в країні експорту, в тому числі за їх VIN-кодами.
При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача про застосування для визначення вартості ТЗ індикатора ризику нижнього чи верхнього рівня межі діапазону вартості автомобілів із посиланням на пункт 9 Типового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1077 від 12.12.2018 (надалі по тексту також Тимчасовий порядок №1077).
За змістом коментованого пункту Тимчасового порядку №1077 спрацювання при перевірці достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу індикатора ризику нижче межі від встановленого діапазону вартості транспортних засобів, є виключно підставою для проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу, а не для її автоматичного визначання за допомогою АСАУР.
Разом з цим, відповідач так і не представив суду інформації спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу, мова про використання яких йдеться в абзаці 3 пункту 9 Тимчасового порядку №1077.
Оскаржуване Рішення від 30.10.2019, серед іншого, містить запис "…Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодом: VF3LCBHZHFS164078, вартість EUR" (а.с.99).
Відповідач не представив такого запиту чи звернення до спеціалізованого підрозділу ДФС чи Державної митної служби України для визначення митної вартості, відтак у суду відсутні докази формування останніх.
Які саме дані спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС/Митниці або цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів і виробників, в тому числі інформацію спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів використано окрім програмно-інформаційного комплексу АСАУР, відповідач не повідомив суд.
Незважаючи на вказане, Рішення від 30.10.2019 має запис "…вартість EUR, вартість 7 950,00".
Безпосередній зміст графи 33 Рішення про коригування митної вартості від 30.10.2019 свідчить, що саме спрацювання АСАУР стало підставою для висновку - "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел".
Втім, мотивувальна частина графи 33 коментованого Рішення немає будь-якого обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення будь-яких ризиків ''спрацювання АСАУР 105-2, 106-2" (а.с.98-99, 105).
За умови "спрацювання програмно-інформаційного комплексу АСАУР 105-2, 106-2", "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел" судом ухвалою про відкриття провадження у справі від 03.12.2019 (пункти 5, 6) витребувано у відповідача відповідні письмові пояснення і докази (а.с.2, 3), зокрема, з приводу обставин: джерела наявної цінової інформації, найменування митного органу (митного посту), в якому отримано відповідну інформацію чи мало місце митне оформлення товару (автомобіля марки PEUGEOT, модель 308, 2015 календарного року виготовлення) із подібними характеристиками/комплектацією транспортного засобу в порівнянні з тим, який ОСОБА_1 придбав 23.10.2019; календарної дати придбання товару і дати такого митного оформлення; конкретних характеристик ідентичного або аналогічного (подібного) транспортного засобу; умов поставки товару; технічного стану транспортного засобу; методу визначення митної вартості товару, митна декларація іншого декларанта чи рішення митного органу щодо ідентичного чи аналогічного товару/коригування товару.
Ухвалу суду в частині витребування вказаної інформації відповідач не виконав, причини ненадання чи неможливості надання таких доказів, представник відповідача не повідомив.
Вказане свідчить, що митний орган не обґрунтував наявність спрацьованих ризиків при перевірці заявленої митної вартості автомобіля саме з причин - "вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації".
При цьому, слід зазначити, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.
В контексті можливості використання для визначення митної вартості "інформації із зовнішніх джерел", відповідач посилається на Розділом 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України №689 від 11.09.2015.
Втім, як свідчить Розділ 5 таких Методичних рекомендацій останній врегульовує правовідносини аналізу, виявлення та оцінки ризиків при митному оформленні товарів, а не визначення її митної вартості, в тому числі не містить праворегулювання із накопиченої бази даних по аналогічних чи подібних товарах, які вже пройшли митний контроль. Зокрема, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися, серед іншого, такі джерела інформації як інформація отримана з мережі Інтернет.
Такі Методичні рекомендації не надають митному органу права визначати митну вартість на підставі інформації отриманої з мережі Інтернет.
При цьому, відповідач не надав доказів із мережі Інтернет (спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів) про митну вартість аналогічного/подібного/ідентичного товарів станом на 29.10.2019, у відношенні до яких здійснено порівняння автомобіля марки PEUGEOT, модель 308, номер кузова НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів двигуна 1560 см 3, тип двигуна дизель, 2015 календарного року виготовлення.
З урахуванням коментованого суд констатує, що оскаржуване Рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 30.10.2019 в порушення пунктів 1, 2 і 4 частини 2 статті 55 МК України не містить:
- належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
- наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних/аналогічних товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
- належного обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Митниця, приймаючи Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення і Рішення про коригування митної вартості товарів, діяла не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин. Відтак, суд дійшов висновку, що Картка і Рішення від 30.10.2019, є протиправними та такими, що підлягають до скасування.
Одночасно, суд відзначає, що за змістом вимог частини 6 статті 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини 1 статті 384 Кримінального кодексу України подання суду завідомо недостовірних або підроблених доказів, караються виправними роботами на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відтак, подання в суд завідомо недостовірних або підроблених доказів про митну вартість транспортного засобу, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини протиправності Картки та Рішення, має правовим наслідком застосування у встановленому порядку відповідного виду відповідальності.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову майнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція №59.143.1/35129089 від 28.11.2019 (а.с.4).
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням вказаного підлягають стягненню з відповідача за його рахунок на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.
Розглядаючи клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить із наступного.
Позивач і його представник листами від 28.11.2019 і 16.12.2019 у відповідності до частини 4 статті 134 КАС України вказали про попередній (орієнтовний) розмір (розрахунок) витрат на правову допомогу в загальній сумі 2 768, 40 гривень, які позивач поніс (а.с.35, 43).
Частиною 1 та 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представництво адвокатом Облищук Ольги Петрівни в суді інтересів ОСОБА_1 засвідчується ордером серії ІФ №085416, а також Договором про надання правової допомоги від 11.11.2019 за №39/19, укладеного між Адвокатським об`єднанням ''Лобі Консалтинг'' та ОСОБА_1 (а.с.32).
На підтвердження витрат ОСОБА_3 28.11.2019 подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних нею у справі, а 16.12.2019 такий опис подано ОСОБА_1 (а.с.35, 43).
Розрахунок суми витрат на правничу допомогу без судового збору в загальному становить 2 000,00 гривень, склад і зміст якої із посиланням на вказаний Договір №39/19 від 11.11.2019 і адміністративну справу №300/2348/19 детально описаний за кожним видом робіт.
Будь-яких клопотань, в розумінні частин 5, 6 статі 134 КАС України, щодо не співмірності судових витрат на правничу допомогу, відповідачем на адресу суду не скеровувалися.
За правилами пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат належать в тому числі витрати, які підлягають сплаті відповідною стороною.
Відтак, суд вважає, що в розгляді даної справи подано належні документи, які засвідчують склад і зміст правової допомоги, розмір витрат, які підлягають до сплати позивачем Адвокатському об`єднанню ''Лобі Консалтинг'', дійсну приналежність підтверджуючого розрахунку до предмету оскарження у адміністративній справі №300/2348/19, що дає підстави для задоволення клопотання позивача і вирішення судом питання про відшкодування витрат на користь ОСОБА_1 . При цьому, необхідно стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги, наданої адвокатом Облещук О.П., в розмірі 2 0000,00 гривень.
Сторона у справі не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби UA206000/2019/000827/2 від 30.10.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код юридичної особи 43348711) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в розмірі 768,14 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код юридичної особи 43348711) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 2 000,00 гривень (дві тисячі гривень нуль копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Адвокатське об`єднання ''Лобі Консалтінг'', адвокат (представник позивача) Облещук Ольга Петрівна (діє на підставі ордера серії ІФ №085416 від 27.11.2019 і Свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001189 від 14.06.2017), адреса: вул. Незалежності, 18, оф. 14, м. АДРЕСА_2 -Франківськ, 76018.

Відповідач Галицька митниця Держмитслужби (ідентифікаційний код юридичної особи 43348711), адреса: вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79000.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.