Справа № 200/12403/19-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 р. Справа№200/12403/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зеленова А.С.

секретаря Сєдих В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коваленко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу №200/12403/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2019 року №Ф-136878-47, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2019 року шляхом надсилання поштою позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2019 року №Ф-136878-47, зобов`язання вчинити певні дії/а.с.4-12/.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 31 січня 2019 року ним, помилково, надано в електронному вигляді відповідачеві звіт форми №Д5 (річна) за 2018 рік, в якому, помилково, нарахував суму ЄСВ за 2018 рік у розмірі 9828,72грн. В кінці лютого 2019 року він, самостійно виявивши свою помилку, надав відповідачеві скасовуючий звіт (пустий) за 2018 рік, нарочно, у паперовому вигляді. Відповідач відмовив йому та не прийняв від нього скасовуючий звіт, посилаючись в усній формі на наказ Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року за №435 про затвердження «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Порядок №435), який не передбачає надання скасовуючого звіту - Форма №Д5 (річна).

06 березня 2019 року відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-136878-47 з ЄСВ у сумі: 11357,41грн. Загальна сума боргу склала: 11357,41грн в. т.р.: 9828,72грн - борг з ЄСВ за 2018 року та 1528,69грн - борг з ЄСВ за 2014 року.

03 вересня 2019 року позивач сплатив суму боргу за 2014 рік, нараховану до дня виходу ним на пенсію за віком, у сумі 1529,00грн про що повідомив відповідача.

09 жовтня 2019 року ним отримано від ГУ ДПС у Донецькій області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2019р. за №Ф-136878-47 у сумі 9828,41грн.

Позивач не погоджується із діями відповідача та з оскаржуваною вимогою. Вважає неправомірними дії Головного управління ДПС у Донецькій області стосовно невизнання звіту форма№Д5 (річна) за 2018 рік) помилково наданим, а оскаржувану вимогу вважає - протиправною та такою, шо підлягає скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість ОСОБА_1 , станом на 30 вересня 2019 року становила 9828,41грн. На підставі цих даних ГУ ДФС у Донецькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2019 року №Ф-136878-47, згідно вимог чинного законодавства.

Позивачем 11 лютого 2019 року було самостійно та добровільно задекларовано до сплати відповідні суми єдиного внеску. В свою чергу, відповідачем, на підставі норм чинного законодавства було винесено вимогу про сплату зазначеного боргу. Зазначене свідчить, що при прийнятті оскаржуваної вимоги відповідач діяв у спосіб та в порядку, визначеними законодавством.

Законом №2464 не передбачено скасування самостійно поданої платниками податків звітності та відповідних нарахувань на підставі такої звітності.

Просить суд відмовити у задоволенні позову /а.с.75-82/.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі/а.с.1/.

7 листопада 2019 року відповідачем, через відділ діловодства та документообігу суду надано відзив на позов /а.с.75-82/.

13 листопада 2019 року у судовому засіданні оголошено переву до 4 грудня 2019 року для надання позивачем додаткових документів, що мають значення для правильного вирішення справи по суті.

25 листопада 2019 року позивачем, через відділ діловодства та документообігу суду надано відповідь на відзив/а.с.90-133/.

4 грудня 2019 року ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2019 року.

18 грудня 2020 року у зв`язку із неявкою учасників розгляду справи, судом відкладено судовий розгляд до 20 січня 2020 року.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та поясненнях. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 12 січня 2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець за номером 2 227 000 0000 003675. З 12 січня 2006 року взятий на облік, як платників податків у Слов`янській ОДПІ ГУ ДПС у Донецькій області. Відповідно до пенсійного посвідчення №310719 серії ААИ та довідки від 25 листопада 2014 року №19960/05 позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком з 28 вересня 2014 року/а.с.28/. Відповідно до витягу з Реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 є платником єдиного податку.

Відповідач Головне управління ДПС у Донецькій області, є органом державної влади. Статус державної фіскальної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

31 січня 2019 року ОСОБА_1 надано в електронному вигляді відповідачеві звіт форми №Д5 (річна) за 2018 рік, яким нараховано суму ЄСВ за 2018 рік у розмірі 9828,72грн.

06 березня 2019 року відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-136878-47 з ЄСВ у сумі: 11357,41грн. Загальна сума боргу склала: 11357,41грн в. т.р.: 9828,72грн - борг з ЄСВ за 2018 року та 1528,69грн - борг з ЄСВ за 2014 року/а.с.46/.

03 вересня 2019 року позивач сплатив суму боргу за 2014 рік, нараховану до дня виходу ним на пенсію за віком, у сумі 1529,00грн про що повідомив відповідача/а.с.40/.

Незважаючи на численні звернення позивача до відповідача, в яких він постіно звертає увагу контролюючого органу, що він є пенсіонером за віком ГУ ДПС у Донецькій області було сформовано вимогу позивачу про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2019 року за №Ф-136878-47 у сумі 9828,41грн/а.с.26/.

Позивач, не погоджуючись із податковою вимогою ГУ ДПС у Донецькій області від 07 жовтня 2019 року за №Ф-136878-47 звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.(ст.71 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність своєї вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VІ (далі Закон № 2464-VІ) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону №2464 виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція № 449), п. 5 якої передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п.1.2 ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Таким чином, оскільки позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 27 вересня 1959 року, досягнув пенсійного віку у 2014 році та отримує пенсію за віком, то він звільнений від сплати єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 805/2195/17-а.

Та обставина, що позивачем подано відповідну звітність про нарахування єдиного внеску не є визначальною для прийняття вимоги про сплату недоїмки та застосування фінансових санкцій, оскільки добровільна участь у сплаті єдиного внеску, на думку суду, може бути підтверджена не шляхом подання звітності, а шляхом сплати коштів.

В іншому випадку, дії податкового органу, а саме прийняття вимоги про сплату недоїмки, дають підстави визнати, що вони направлені на примусове в подальшому стягнення єдиного соціального внеску, що суперечить вищенаведеним приписам Закону № 2464-VІ та є порушенням прав позивача.

Позовні вимоги про визнати неправомірними дії Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області стосовно невизнання Додатку 5 - Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма №Д5 (річна)) за 2018 рік, наданого в електронному вигляді, 01 лютого 2019 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ГУ ДФС у Донецькій області (м. Слов`янськ) - помилково наданим та відсутності підстав для виправлення допущеної помилки, задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано підтвердження надання відповідачу такого звіту.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржувана вимога прийнята законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Квитанцією №0.0..1 від 17 жовтня 2019 року за подання даного позову ОСОБА_1 сплачено 768,4грн /а.с.3/.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

З огляду на що суд присуджує на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області 384,2грн.

Згідно з ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись Конституцією України, статтями 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,192-205,241-247,255,295-297, п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (адреса: вул. Італійська, 59, м. Маріуполь, 87515, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2019 року №Ф-136878-47, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 07 жовтня 2019 року №Ф-136878-47.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (адреса: вул. Італійська, 59, м. Маріуполь, 87515, ) судовий збір в розмірі 384,2грн.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 20 січня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов