Справа № 300/2470/19
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2020 р. справа № 300/2470/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу роботу у ПРАТ «Ганза» у період з 27.07.2010 по 18.11.2011 та заробітної плати за цей період та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності (ІІІ група) як учаснику бойових дій із врахуванням до страхового стажу роботу у ПАТ «Ганза» у період з 27.07.2010 по 18.11.2011 та заробітної плати за цей період.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправно відмовлено позивачу при призначенні пенсії у зарахуванні до страхового стажу період його роботи в ПАТ «Ганза» з 27.07.2010 по 18.11.2011.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву за №136/06 від 03.01.2020, який подано суду 06.01.2020. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.37-39). Просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивачу з 29.05.2017 призначено пенсію по ІІІ групі інвалідності, як інваліду війни, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». При цьому до страхового стажу не враховано період роботи в ПАТ «Ганза» з 27.07.2010 по 18.11.2011 так, як дані про заробітну плату в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні. Також, вказав на те, що відсутність зазначених даних зумовлено допущеною механічною помилкою при подачі звідності страхувальником - ПАТ «Ганза». Оскільки, в головного управління відсутні дані про застраховану особу за спірний період, тому відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 27.07.2010 по 18.11.2011 у ПАТ «Ганза» до страхового стажу. Крім того, відповідач зазначив, що посилання позивача на аргумент, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відноситься до періоду трудової діяльності до 01.01.2004, тобто до введення в дію Закону № 1058. Після 01.01.2004 страховий стаж обчислюється Пенсійним фондом за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку відомостей про застраховану особу (стаття 24 Закону № 1058). З врахуванням викладеного просить в задоволені позову відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 18.07.2019 звернувся із заявою до Пенсійного фонду України, у якій просив самостійно прийняти рішення про зарахування йому страхових внесків, помилково відрахованих працівниками ПАТ «Ганза» на інший персоніфікаційний код.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.10.2019 за №215714/08 позивача повідомили про те, що за даними мережі Інтернет ПАТ «Ганза» має три адреси, а саме:
- просп. Степана Бандери, 8, корп.1 - юридична адреса, на яку направлено лист з повідомленням про вручення від 11.09.2019 №200689/08 щодо узгодження дати проведення перевірки та надання первинних документів, корінець не повернувся;
- вул АДРЕСА_1 36Б - направлено лист з повідомленням про вручення від 11.09.2019
№200662/08 щодо узгодження дати проведення перевірки та надання первинних документів, лист отримано 16.09.2019 невідомою особою, яка засобами телефонного зв`язку повідомила, що за вказаною адресою знаходиться п`ятиповерховий житловий будинок на 5 під`їздів і ПАТ «Ганза» там не знаходиться, тому лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.09.2019 №200662/08 повертає на адресу Головного управління;
- просп. Степана Бандери, 13 - направлено лист з повідомленням про вручення від 11.09.2019 №200657/08 щодо узгодження дати проведення перевірки та надання первинних документів, лист отримано за дорученням 17.09.2019 (ПІБ отримувача не розбірливо). За вказаною адресою знаходиться автомобільна заправка. Про ПАТ «Ганза» працівникам заправки нічого не відомо.
Крім того, на адреси ПАТ «Ганза» просп. Степана Бандери, 8, корп.1, вул. Вишгородська, 36Б, просп. Степана Бандери, 13 здійснено вихід спеціалістів Головного управління для проведення позапланової перевірки. За вказаними адресами організація не знаходиться.
Оскільки, ПАТ «Ганза» за юридичною адресою не знаходиться, Головним управлінням направлено листи щодо сприяння у розшуку ПАТ «Ганза» від 13.09.2019 №202173/08 на адресу Головного управління Національної поліції в м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві, Головного управління статистики у м. Києві, про що повідомлено цим же листом. Станом на 30.09.2019 відповіді не отримано. Так, як документи на проведення перевірки ПАТ «Ганза» по ОСОБА_1 не надано, провести перевірку немає можливості.
Вважаючи таку відмову відповідача щодо не зарахування стажу неправомірною, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2018 по 31.12.2018 не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 не менше 26 років.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі, також Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (надалі, також Порядок №637).
Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування та перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.
Як встановив суд, позивач разом із заявою про призначення пенсії подав до Пенсійного фонду трудову книжку, яка містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржені періоди, а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень, тощо у трудовій книжці позивача.
Так, судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , 27.07.2010 позивач прийнятий на роботу в ЗАТ(ПАТ) «Ганза» на підставі наказу №39-к від 27.07.2010 (запис №25), 18.11.2011 позивач звільнений з роботи на підставі наказу №124-к від 18.11.2011 (запис №27).
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії за віком.
Також суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
За таких обставин, відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального трудового стажу роботи позивача період роботи в ЗАТ(ПАТ) «Ганза» у період з 27.07.2010 по 18.11.2011 на посаді водія транспортних засобів.
Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового стажу періоду його роботи у період з 27.07.2010 по 18.11.2011 на посаді водія транспортних засобів є неправомірними.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №86.161.1./35598218 від 13.12.2019 (а.с.2). Доказів понесення інших витрат сторонами суду не надано.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити Височанському ОСОБА_2 Франковичу пенсію по інвалідності (ІІІ група) як учаснику бойових дій з врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 27.07.2010 по 18.11.2011 у ЗАТ(ПАТ) «Ганза» та заробітної плати за цей період.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.