Справа № 320/5622/18
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року № 320/5622/18

Київський окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві, в якому просить суд: - визнати незаконними дії відповідача щодо затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу; - стягнути з відповідача на користь позивача 47233,66 грн. заробітної платні за час вимушеного прогулу з 19.05.2018 по 29.09.2018; - зобов`язати уповноважених осіб відповідача видати наказ про звільнення із зазначенням дати звільнення 29.09.2018 та внести відповідний запис до трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що враховуючи фактичну затримку видачі (пересилання) її трудової книжки, днем звільнення позивача є 29.09.2018. Позивач зазначає, що з дня його звільнення так і пізніше. Уповноваженими співробітниками кадрового забезпечення не надіслано письмове повідомлення про необхідність з`явитись за для отримання трудової книжки, військового квитка та копії наказу про звільнення, як це мало б бути у випадку його відсутності на роботі в день звільнення. Таким чином, запис у трудовій книжці позивача від 19.05.2018, про його звільнення, має бути визнаний недійсним, про, що відповідачем внесений у трудову книжку позивача відповідний запис. Крім того, про новий день звільнення позивача, а саме, 29.09.2018, відповідач повинен видати новий наказ, у зв`язку із чим, до трудової книжки також має бути внесений відповідний запис.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 26.11.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 зупинено провадження у справі за обґрунтованим клопотанням сторони до 26.12.2018.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивач не міг дізнатися про звільнення 29.08.2018, оскільки безпосереднім керівником за місцем проходження служби в Солом`янському управлінні поліції ГУ НП у м. Києві йому документи на виконання не надавалися, посадові (функціональні) обов`язки позивач не виконував, на службу не виходив, на неодноразові вимоги працівників кадрового підрозділу для отримання трудової книжки та витягу з наказу не з`являвся.

Позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог в якій останній просить суд скасувати наказ відповідача за №468 о/с від 14.05.2018 про звільнення.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в якому останній зазначив, що відповідачем відповідно до вимог законодавства, з дотриманням встановленого порядку, в строки зазначені позивачем видано наказ, який тепер він просить скасувати. За трудовою книжкою до підрозділу кадрового забезпечення позивач не з`являвся.

Питання про поновлення провадження у справі яке призначено на 26.12.2018 відкладено у зв`язку з неявкою позивача на 12.02.2019.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив в якій останній зазначив, що застосування норм Закону України «Про Національну поліцію» чи інших спеціальних норм в даному випадку не можливе, оскільки ними не встановлено та не врегульовано порядок оформлення та видачі трудових книжок працівникам, а також проведення розрахунку з ними при звільненні. Стверджує, що відповідачем не додано до відзиву жодних документів, підтверджуючих в належний спосіб надсилання позивачу поштою листа, що б могло підтвердити його отримання позивачем або відмову в отриманні.

Питання про поновлення провадження у справі яке призначено на 12.02.2019 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та наступне судове засідання призначено на 01.04.2019.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив в якій останній зазначив, що доводи відповідача які викладені у відзиві є не обґрунтованими.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 поновлено провадження у справі та у зв`язку з поданими клопотаннями учасників справи, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 27.06.2019 суд вийшов з письмового провадження, призначив судове засідання на 31.07.2019 та витребував від сторін докази по справі.

Позивачем надано до суду письмові пояснення в яких зазначено, що з вини відповідача про факт звільнення з органів поліції 18.05.2018 у відповідності до наказу ГУНП у м. Києві за №468 о/с від 14.05.2018 позивач дізнався лише 29.09.2018 коли йому безпосередньо було ознайомлено з даним наказом та надано витяг з нього.

Відповідачем подано до суду документи на виконання ухвали суду від 27.06.2019.

31.07.2019 учасники справи подали до суду заяви в яких останні просили подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, без їхньої участі.

У зв`язку з поданими заявами та на підставі ст.194,205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 05.09.2002 по 18.05.2018 позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ та поліції.

В жовтні 2018 року позивача призначено на посаду слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Позивач 25.04.2018 звернувся до відділу кадрового забезпечення Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з рапортом на ім`я начальника Головного управління НП у м. Києві з проханням звільнити його за власним бажанням із займаної посади слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 14.05.2018.

Відповідно до витягу з наказу ГУ Національної поліції у м. Києві №468 о/с від 14.05.2018 ОСОБА_1 звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 25.04.2018.

Як стверджує позивач, 21.05.2018 позивачу надано обхідний лист. При дослідженні обхідного листа який надав позивач судом встановлено, що даний обхідний лист без дати та місяця, а також без дати наказу ГУ та дати і місяця цього наказу.

Позивач 30.08.2018 звернувся з заявою на ім`я начальника Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві про повернення трудової книжки, військового квитка та видачі копії наказу про звільнення, обхідного листа та довідки про проходження служби. З аналогічною заявою позивач 24.09.2018 звернувся до начальника ГУ НП у м. Києві.

29.09.2018 позивачем отримано трудову книжку серії НОМЕР_1 , військовий квиток серії НОМЕР_2 та копію наказу про звільнення. Також йому було доведено п.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції».

Листом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.05.2018 №1997/125/55/01-2018 позивача повідомлено про необхідність прибуття до відділу кадрового забезпечення Солом`янського управління поліції для отримання трудової книжки та військового квитка.

Згідно з листа Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.09.2018 №0-5325/125/55/05-2018 позивача було повідомлено, що для отримання трудової книжки, військового квитка та витягу з наказу про звільнення, останньому необхідно прибути до відділу кадрового забезпечення Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві.

Відповідно до довідки про доходи від 09.10.2018 у позивача загальна сума доходу становить 20502,11 грн., середньоденна заробітна плата складає 352,49 грн. та середньомісячна заробітна плата складає 10751,06 грн.. Дана довідка видана за березень та квітень 2018 року. Згідно довідки про доходи виданої ГУ Національної поліції у м. Києві за період з січня 2018 року по травень 2018 року нарахування заробітної плати становить 92157,36 грн..

Начальником ВКЗ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві складено довідку в якій зазначено, що наказом ГУНП у м. Києві від 14.05.2018 №468 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 18.05.2018 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» згідно з п.7 (за власним бажанням). На виконання вказаного наказу відділом кадрового забезпечення Солом`янського УП було внесено запис про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в день звільнення до відділу кадрового забезпечення за трудовою книжкою та військовим квитком не прибув, йому поштою було направлено лист, в якому зазначено, що йому необхідно прибути до ВКЗ Солом`янського УП для отримання трудової книжки та військового квитка. У вересні 2018 року ОСОБА_1 прибув до відділу кадрового забезпечення Солом`янського УП та пояснив, що втратив службове посвідчення та жетон з особистим номером тому не може їх здати. ОСОБА_1 було роз`яснено, що йому зараз буде видано трудову книжку та військовий квиток, однак йому необхідно написати заяву про втрату посвідчення та жетону. На, що ОСОБА_1 повідомив, що йому треба обдумати, після чого до ВКЗ не повернувся. Через декілька днів до Солом`янського УП надійшов лист ОСОБА_1 щодо невидачі йому трудової книжки. Начальником ВКЗ було здійснено дзвінок на телефон ОСОБА_1 щодо прибуття за трудовою книжкою, однак він відповів, що не може з`явитись та прибув лише через тиждень, а саме 29.09.2018. Суд зазначає, що дана довідка не містить дати складання.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», «Порядком обчислення середньої заробітної плати», завт. Постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 № 100, «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників» та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконними дії відповідача щодо затримання видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним орган, суд зазначає таке.

Як встановлено судом позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення за власним бажанням з 14.05.2018.

Відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві за №468 о/с від 14.05.2018 позивача було звільнено з органів поліції 18.05.2018 згідно з п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію».

Проте, трудову книжку серії НОМЕР_1 , військовий квиток серії НОМЕР_2 та копію наказу про звільнення позивачем отримано 29.09.2018.

Матеріалами справи встановлено, що позивач не одноразово звертався до начальника Солом`янського УП ГУНП у м. Києві та відповідача про видачу трудової книжки та інших документів, але дані документи він отримав лише 29.09.2018.

За ч. 1 ст. 47 Кодексу, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 5 ст. 235 Кодексу).

Аналогічні положення містяться в п. 4.1. р. 4 Інструкції, згідно якого 4.1. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.

У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.

Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Поряд з цим, в п. 4.2 р. 4 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Тобто, чинним законодавством передбачено можливість отримання працівником трудової книжки поштою за визначеною ним адресою. При цьому, виконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку щодо пересилання поштою працівникові трудової книжки на визначену останнім адресу допускається за обставин: а) повідомлення власником або уповноваженим ним органом працівника про необхідність отримання трудової книжки, б) наявності письмової згоди працівника на одержання трудової книжки поштою. Поряд з цим, у разі затримки у видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Правова позиція в частині виплати працівникові середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки викладена у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 Верховного Суду України, в п. 32 якої зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

З речення першого частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 р. ІІ Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У відповідності до пункту 8 розділу ІV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні звернення позивача до відповідача та Солом`янського УП ГУНП у м. Києві про видачу останньому трудової книжки та інших документів.

В матеріалах справи також наявні листи Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.05.2018 №1997/125/55/01-2018 та від 14.09.2018 №0-5325/125/55/05-2018 про необхідність позивачу прибути до відділу кадрового забезпечення Солом`янського управління поліції для отримання трудової книжки та військового квитка.

Разом з тим, суд звертає увагу та зауважує, що твердження позивача щодо неотримання останнім даних листів не спростовано відповідачем. Крім того, відповідачем не надано до суду доказів направлення даних листів позивача засобом поштового зв`язку чи іншим шляхом.

Також суд не бере до уваги і довідку яка складена начальником ВКЗ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві щодо обставин стосовно повідомлення ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку про отримання трудової книжки та військового квитка, оскільки дана довідка не містить дати її складання, також дана довідка не має юридичного значення та несе виключно непідтверджений інформаційний характер.

Суд також зазначає, що відповідачем не спростовано твердження позивача, що останньому 21.05.2018 було надано обхідний лист. При дослідженні якого, судом встановлено, що даний обхідний лист без дати та місяця, а також без дати наказу ГУ та дати і місяця даного наказу. Крім того, у разі наявного станом на 14.05.2018 наказу про ГУ НП у м. Києві за №468 о/с про звільнення позивача з органів поліції 18.05.2018 згідно з п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію», то працівник ВКЗ Солом`янського УП ГУНП у м. Києві мав можливість 14.05.2018 ознайомити позивача з даним наказом, видати обхідний лист який оформити належним чином та видати позивачу трудову книжку та військовий квиток. Проте, даних доказів відповідачем надано до суду не було.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем вчинені дії всупереч вимог Кодексу законів про працю та інструкції про порядок ведення трудових книжок належним чином не оформив, у визначений законом строк не видав позивачу та не повідомив про отримання ним трудової книжки, військового квитка та витягу з наказу про звільнення, таким чином такі дії відповідача є протиправними, а позовна вимог про визнання незаконними дії відповідача щодо затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 47233,66 грн. заробітної платні за час вимушеного прогулу з 19.05.2018 по 29.09.2018, то суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, що відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві за №468 о/с від 14.05.2018 позивача було звільнено з органів поліції 18.05.2018 згідно з п.7 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію». Трудову книжку, військовий квиток та копію наказу про звільнення позивачем отримано 29.09.2018, що, як наслідок, є підставою, згідно ч. 5 ст. 235 Кодексу та п. 4.1. р. 4 Інструкції, для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку у видачі йому трудової книжки сума якого, виходячи із того, що середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 352,49 грн., розмір якої, підтверджено у довідці про доходи від 09.10.2018 відповідача, становить 47233,66 грн., з розрахунку: 352,49 грн. х 134 робочих днів в період з 19.05.2018 по 29.09.2018.

В силу п. 4.1. р. 4 Інструкції, при затримці видачі трудової книжки з вини власника, днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10. Інструкції.

Відповідно до п. 2.10. р. 2 Інструкції, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

За таких обставин, враховуючи затримку у видачі ОСОБА_1 трудової книжки в період 19.05.2018 по 29.09.2018, з урахуванням того, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника, днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки, а про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника, суд вважає обґрунтованими всі останні позовні вимоги.

Окремо, суд, враховуючи викладені висновки щодо наявності підстав для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку у видачі йому трудової книжки, висловлює правову позицію щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток, та, в контексті обраного позивачем способу захисту порушеного права, зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суду надано право прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), згідно якої під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на викладене у окремому епізоді, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено ухилення відповідача від виплати йому середнього заробітку за затримку у видачі трудової книжки, однак, по-перше, зважаючи на висновки суду щодо наявності підстав для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку у видачі йому трудової книжки, по-друге, враховуючи, що згідно ч. 5 ст. 235 Кодексу і п. 4.1. р. 1 Інструкції, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, чим, відповідно, забезпечується право працівника на отримання відповідних виплат в силу зауважених нормативних положень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість викладеної в прохальної частини позову вимоги та її задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 47233,66 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що, в сукупному аспекті ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень згідно ч. 1 ст. 2 КАС України та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, є належним ефективним захистом таких прав, свобод та інтересів позивача.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За переконанням суду, відповідач, за наведених у відзиві обставин, не довів правомірності своїх дій, тобто вчинив їх без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); непропорційно, зокрема з без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених судом висновків в цілому, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням визначеного судом способу захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 ..

Щодо судових витрат по справі, то суд зазначає, що з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», підстави для здійснення судом розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві за №468 о/с від 14.05.2018 про звільнення ОСОБА_1 ..

Визнати незаконними дії Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо затримки видачі ОСОБА_1 трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Зобов`язати уповноважених осіб Головного управління Національної поліції в м. Києві видати наказ про звільнення із зазначенням дати звільнення 29.09.2018 та нести відповідний запис до трудової книжки.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47233 (сорок сім тисяч двісті тридцять три) грн. 66 коп..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.