Справа № 120/3018/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3018/19 Головуючий у 1-й інстанції: Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

28 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Смілянця Е. С. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Михайленко К.Т.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скоморошківське" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року (повний текст рішення складено 02.12.2019 року, м. м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скоморошківське" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скоморошківське» (далі - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 70 417 грн. 50 коп. та пені в сумі 6 379 грн. 75 коп..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не забезпечено встановленого нормативу одного робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю та не сплачено адміністративно-господарських санкцій у сумі 70 417 грн. 50 коп., що зумовило нарахування пені у сумі 6 379 грн. 75 коп..

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Представник відповідача подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому він заперечує про її задоволення. З приводу спірних правовідносин відповідач вказує, що здійснює підприємницьку діяльність у сфері вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний). Відповідач у своїй діяльності використовує найману працю. Наразі загальна кількість працюючих складає 40 осіб, з них дві людини з інвалідністю. Крім того, відповідно до довідки виконкому Скоморошківської сільської ради Оратівського району № 845 від 23.10.2019 року керівництво відповідача у 2018 році зверталось до виконкому Скоморошківської сільської ради Оратівського району з проханням посприяти товариству в працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які проживають на території Скоморошківської сільської громади. Виконавчий комітет, в свою чергу, проводив роботу з особами, які мають інвалідність, однак бажаючих працевлаштуватись у відповідача не виявилось. Відповідач наголошує, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатись пошуком таких осіб для працевлаштування. Таким чином, відповідач не вчиняє перешкод для працевлаштування осіб з інвалідністю.

У свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив, у якій він пояснив, що у відповідності до положень Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні») кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю у 2018 році мала б становити 2 особи. Відповідачем у звіті зазначено лише одну особу. Додатково позивач зазначає, що пошук підходящої роботи для осіб з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості, що виключає обов`язок підприємства займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування. Разом з тим, у підприємств є обов`язок подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Однак відповідачем звіти за формою № 3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів протягом 2018 року до центру зайнятості не подавалися. Таким чином, відповідач не вживав усіх залежних від нього заходів щодо створення та виділу робочих місць. Вважають, що подані відповідачем звіти 3-ПН не є звітами для працевлаштування інвалідів, оскільки ним не зазначено у звітах про намір на працевлаштування саме інвалідів, вказані звіти подавались відповідачем на загальних підставах у зв`язку із наявністю вакантних посад для усіх громадян.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких він вказав, що закони та інші нормативно-правові акти не передбачають фінансових санкцій для роботодавця чи адміністративної відповідальності для посадових осіб за неподання звітності про вакансії. З огляду на це, він зазначає, що відповідач займається фермерською діяльністю, а такі роботи носять виключно сезонний характер, від так потреба у робочій силі виникає у відповідача лише з квітня по жовтень. Між тим, відповідач зазначає про подання звітів до органів служби зайнятості форми № 3-ПН у березні 2018 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року позовну заяву Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Пирогова, б. 135а, м. Вінниця, 21037) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скоморошківське» (вул. Центральна, б. 27, с. Скоморошки, Оратівський р-н., Вінницька обл., 22615) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скоморошківське» на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 70 417 грн. 50 коп. та пеню в сумі 6 379 грн. 75 коп..

Не погоджуючись із судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Скоморошківське» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 25.11.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач, заповнюючи звіт форми №3-ПН не віддавав перевагу жодній категорії працівників, що спростовує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не відмітив у звітності відповідний підпункт та такими діями вказав на своє небажання працевлаштувати саме осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку. Крім того, зауважив, що суд не взяв до уваги доказ відповідача, а саме: довідку виконкому Скоморошківської сільської ради Оратівського району від 23.10.2019 року №845 про те, що керівництво Товариства з обмеженою відповідальністю «Скоморошківське» у 2018 році зверталось до виконкому Скоморошківської сільської ради Оратівського району з проханням посприяти товариству в працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які проживають в населених пунктах Скоморошківської сільської громади. Виконавчий комітет, у свою чергу, проводив роботу з особами, які мають інвалідність, але бажаючих працевлаштуватись в ТОВ «Скоморошківське» не виявилось. Відповідно до даних центру зайнятості за працевлаштуванням до них не зверталась жодна особа з інвалідністю. Такі особи для працевлаштування до них не направлялись. На даний час у них працює три особи з інвалідністю. Дані обставини свідчать про те, що відповідач жодним чином не відмовляється і не вчиняє перешкоди щодо працевлаштування до Товариства осіб з інвалідністю, а навпаки, створює робочі місця та умови праці для таких осіб.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 20.01.2020 року призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, інших заяв чи клопотань суду теж не надав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами підтверджується, що відповідач подав позивачеві звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою 10-ПІ від 09.08.2019 року, згідно з яким самостійно визначив середньооблікову кількість штатних працівників в кількості 40 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особи, кількість інвалідів, які повинні працювати відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» розрахована відповідачем і становить 2 особи, а також розрахована сума адміністративно-господарських санкцій у сумі 70 418 грн. Позивач вважає, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості одного робочого місця, і, як наслідок, повинен сплатити вказані санкції.

Водночас, за порушення термінів сплати вищезазначених санкцій відповідач зобов`язаний сплатити пеню у сумі 6 379 грн. 75 коп., яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день звернення до суду з цим позовом.

Несплачені адміністративно-господарська санкція та нарахована у зв`язку з цим пеня, стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність упродовж 2018 року створення (виділення) робочого місця для особи з інвалідністю та, відповідно, подачі інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН для працевлаштування людей з інвалідністю, спростовує твердження відповідача про вжиття ним усіх, залежних від нього заходів, щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідач не надав підтверджень того, що він брав участь у заходах, що організовують центри зайнятості для роботодавців з метою підбору кандидатів на роботу: ярмарках, міні-ярмарках вакансій, презентації професій, зустрічах, з метою вирішення потреб та обговорення перспектив; здійснював замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю. Професійне навчання на замовлення роботодавця здійснюють центри професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, центри професійної реабілітації інвалідів Мінсоцполітики та інші навчальні заклади тощо. Усе це в своїй сукупності свідчить про його бездіяльність щодо обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількості робочих місць округлюється до цілого значення.

Водночас, ст. 20 ЗУ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно- господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно- господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, визначає процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості. Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 42 від 10.02.2007 року, у рядку 03 відображається кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Показник рядка 03 визначається для роботодавців, у яких працює від 25 осіб, шляхом множення показника рядка 01 на 4 %, а для роботодавців, у яких працює від 8 до 25 осіб, він дорівнює 1 особі.

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗУ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70.

Ч. 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

В силу положень ч. 3 та 5 ст. 19 ЗУ "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Отже, змістовний правовий аналіз вищевказаних норм чинного законодавства дає підстави зробити висновок про те, що лише створення робочого місця для працевлаштування інваліда не вважається виконанням нормативу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 ЗУ "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

За відсутності вказаної інформації центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, фактично позбавлений можливості виконувати завдання та функції, покладені на нього статтею 22 Закону України "Про зайнятість населення". Водночас, відсутність інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів унеможливлює працевлаштування останніх до роботодавців.

Колегія суддів зазначає, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16.

Подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" регулюється відповідним Порядком, затвердженим Міністерством соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 року (далі - Порядок).

Згідно п. 3,5 Порядку Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналіз наведених норм свідчить, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць. Вказаний норматив коливається залежно від кількості працюючих осіб. Роботодавці самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу. Таку інформацію вони передають до центрів зайнятості, які й займаються безпосередньо підбором осіб з інвалідністю бажаючих працювати. В іншому випадку, роботодавці не виконають, передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, в результаті чого до них застосовують адміністративно-господарські санкції. Чинне законодавство покладає на роботодавців обов`язок щодо виділу та/або створення робочих місць саме для працевлаштування інвалідів, а обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого нормативу, покладається як на роботодавця, так і на державну службу зайнятості.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем до матеріалів справи надані звіти по формі 3-ПН від 13.03.2018 року, 23.03.2018 року та 30.03.2018 року, які надавались ним до відповідного центру зайнятості. Аналіз наданих звітів доводить, що вказані звіти відповідач подавав безпосередньо та виключно перед періодом сезонних робіт для працевлаштування саме працездатних громадян. Звіт за формою 3-ПН складається з 3 розділів. У п. 2 р. 2 звіту наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України „Про зайнятість населення), яких роботодавець може працевлаштувати. За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України „Про зайнятість населення, а також внутрішньо переміщених осіб. Вказаний перелік містить, зокрема, підпункт інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого с. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем підпункт про його бажання працевлаштувати саме осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку не заповнювався, відповідно у нього було відсутнє бажання щодо працевлаштування інвалідів, оскільки згідно Порядку вказаний підпункт заповнюється роботодавцем лише за власним бажанням. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на те, що не заповнення цього підпункту не позбавляє центр зайнятості можливості направлення до нього інвалідів для працевлаштування. Суд першої інстанції також зазначив, що Вінницький обласний центр зайнятості своїм листом за вих. № 03-13/3244-19 від 02.09.2019 року підтвердив той факт, що відповідач не подавав інформацію про попит на робочу силу за формою 3-ПН для працевлаштування інвалідів, тобто надані відповідачем звіти у березні 2018 року також були розцінені центром зайнятості, як загальна інформація з метою працевлаштування громадян, а не інформація про наявність вакантних посад для інвалідів.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. З ст.17 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю.

Статтею 18 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Передбачена частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або:

1)в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або

2)в разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3, 5 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Колегія суддів зазначає, що підставою позову є те, що відповідачем не подано звіти до центру зайнятості за формою №3-ПН про попит на робочу силу для працевлаштування інвалідів протягом 2018р. Такого висновку позивач дійшов керуючись листом від 02.09.2019р. №03-13/3244-19 ВОЦЗ.

В спростування даного твердження відповідачем надано суду докази того, що 13.03.2018р., 23.03.2018р., 30.03.2018р. відповідач подавав у центр зайнятості в смт. Оратів звітність «Інформація про попит на робочу силу» Форма №3-ПН про наявні вакансії. Однак, суд першої інстанції дані докази до уваги не взяв та зазначив, що відповідач не відмітив у звітності відповідний підпункт та такими діями нібито вказав на своє небажання працевлаштувати саме інвалідів, які не досягли пенсійного віку.

Варто враховувати, що ТОВ «Скоморошківське» здійснює підприємницьку діяльність безпосередньо у с. Скоморошківське у сфері вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний). Дані роботи носять виключно сезонний характер, а тому потреба у робочій силі виникає у відповідача з квітня по жовтень включно кожного року.

В наданих органам центру зайнятості звітам форми №3- ПН був зазначений широкий перелік вакансій робітників, які необхідні відповідачу на сезон, в тому числі і бухгалтер, завідуючий майстернею, головний інженер, підсобний працівник, тощо. Відповідачем були зазначені умови праці, а саме оптимальні та на постійній основі. Зазначені посади і умови праці підходили для роботи інвалідів. Таким чином відповідач заповнюючи звіт форми №3- ПН, не віддавав перевагу жодній категорії працівників, що спростовує висновок суду про те, що відповідач не відмітив у звітності відповідний підпункт та такими діями вказав на своє небажання працевлаштувати саме інвалідів, які не досягли пенсійного віку.

При цьому, суд першої інстанції не врахував довідку від 22.11.2019р. Оратівської районної філії ВОЦЗ про те, що за звітний період 2018р. особи з інвалідністю, які проживають на території Скоморошківської сільської ради до Оратівської районної філії ВОЦЗ в пошуку роботи не звертались.

Колегія суддів зважає на те, що ні відповідач, ні центр зайнятості не мали змоги працевлаштувати осіб з інвалідністю на підприємстві, оскільки на той момент не було виявлено бажаючих інвалідів працювати в ТОВ «Скоморошківське».

Окрім того, задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не надав жодних підтверджень того, що він брав участь у заходах, що організовують центри зайнятості для роботодавців з метою підбору кандидатів на роботу: ярмарках, міні-ярмарках вакансій, презентації професій, зустрічах, з метою вирішення потреб та обговорення перспектив; здійснював замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю. Професійне навчання на замовлення роботодавця здійснюють центри професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, центри професійної реабілітації інвалідів Мінсоцполітики та інші навчальні заклади тощо. Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що все це в своїй сукупності свідчить про бездіяльність відповідача щодо обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Разом з тим, позивач при вирішенні питання про стягнення адміністративно-господарських санкцій, так і під час розгляду справи в суді, факт проведення вище наведених заходів і повідомлення відповідача про їх проведення не підтвердив.

Відповідачем було подано звіт за 2018 рік ( а.с. 6) в якому відображено, що Товариство має працевлаштувати 2 особи з інвалідністю (відповідно до нормативу), що свідчить про те, відповідач обізнаний про необхідність працевлаштування таких осіб і не вчинив зловживань щодо необхідності їх працевлаштування у 2019 році, з огляду на сезонний характер господарської діяльності.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені обставини, також не врахував довідку виконкому Скоморошківської сільської ради Оратівського району від 23.10.2019р. №845 про те, що керівництво ТОВ «Скоморошківське» у 2018р. зверталось до виконкому Скоморошківської сільської ради Оратівського району з проханням посприяти товариству в працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які проживають в населених пунктах Скоморошківської сільської громади та те, що виконавчий комітет в свою чергу проводив роботу з особами, які мають інвалідність, але бажаючих працевлаштуватись в ТОВ «Скоморошківське» не виявилось, внаслідок чого прийшов до передчасного висновку про наявність вини відповідача у не працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Верховний Суд у своїй постанові від 11.07.209 року у справі № 804/7412/15 зазначає, що законодавством України передбачений лише обов`язок Товариства щодо створення робочих місць для інвалідів, їх атестування та інформування про кількість створених робочих місць. Така правозастосовча практика відповідає неодноразово висловленій Верховним Судом правовій позиції, зокрема, у постановах від 20.12.2018 (справа №820/2377/16), від 15.04.2019 (справа №819/1044/14-а), від 26.06.2018 (справа №806/1368/17), від 28.05.2019 (справа №807/554/17) та інших.

Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідач вчинив передбачені законодавством дії для створення робочих місць і подання інформації про їх наявність шляхом подання відповідних звітів ( а.с. 48-51), таким чином, відсутні підстави для притягнення його до відповідальності.

Звіти відповідач подавав безпосередньо та виключно перед періодом сезонних робіт для працевлаштування саме працездатних громадян. Звіт за формою 3-ПН складається з 3 розділів. У п. 2 р. 2 звіту наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України „Про зайнятість населення), яких роботодавець може працевлаштувати. За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України „Про зайнятість населення, а також внутрішньо переміщених осіб. Вказаний перелік містить, зокрема, підпункт інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого с. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини з приводу того, що заповнюючи звіти форми №3-ПН відповідач не віддавав перевагу жодній категорії працівників (не відмітивши у звітності відповідний підпункт), не може свідчити про те, що відповідач такими діями вказав на своє небажання працевлаштувати саме осіб з інвалідністю.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку, виходячи зі спірної ситуації, не вбачається вини відповідача у не працевлаштуванні осіб з інвалідністю, що є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже ТОВ "Скоморошківське" здійснено всіх залежних від нього заходів по недопущенню господарського правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов поспішних висновків щодо невиконання відповідачем обов`язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в силу ч. 2 ст. 77 КАС доведено правомірність своїх дій при виконанні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості одного робочого місця, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про накладення на відповідача адміністративно-господарської санкції у сумі 70 417 грн. 50 коп. та нарахування у зв`язку з цим пені у сумі 6 379 грн. 75 коп. На думку суду апеляційної інстанції, позовні вимоги Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скоморошківське" задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скоморошківське" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скоморошківське" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скоморошківське" 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 січня 2020 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Смілянець Е. С. Капустинський М.М.