Справа № 420/4935/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4935/19
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.,

суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання поновити та здійснювати виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року Циперфал ОСОБА_2 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ України в Одеській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії за віком на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк»;

- зобов`язати поновити та здійснювати виплату пенсію за віком з дати припинення на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з індексацією пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що в діях відповідача наявна протиправна бездіяльність щодо не поновлення їй пенсії за віком на визначений банківський рахунок з моменту звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою.

При цьому, вказала, що виплату пенсії було припинено з вини відповідача, таким чином її поновлення за минулий час підлягає без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Зазначила, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року у справі №757/3849/14-а встановлено наявність у позивача права на перерахунок та поновлення пенсії за віком, яке вона отримувала до виїзду на постійне місце проживання за межі України. Вказане рішення набрало законної сили.

Вказала, що станом на 02 вересня 1945 року вік позивачки складав 2 роки, таким чином позивач має право на надбавку до пенсії, як дитині війни, осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУПФ України в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», викладену в листі від 01 липня 2019 року №1/Ц-01.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області поновити та здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 20 червня 2019 року на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

В частині вимог про зобов`язання ГУПФ України в Одеській області нарахування компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснення осучаснення пенсії, відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року - відмовлено.

В частині визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить змінити оскаржуване рішення, яким зобов`язати поновити та здійснювати виплату пенсію за віком з дати припинення на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-IV), надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказано, що управління протиправно перевело виплату пенсії з банківської установи на поштове відділення, оскільки позивачка діяла в межах вимог Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках №1596 від 30 серпня 1999 року (далі Порядок №1596), а саме: пенсія, яка надходила на рахунок пенсіонера в АТ «Державний ощадний банк України» отримувалася вчасно; пенсіонер зверталась із заявами про продовження виплати пенсії на зазначений банківський рахунок; позивач підтвердила факт знаходження в живих, надіславши до управління свідоцтво засвідчене консульством України в державі Ізраїль, та той факт, що місце проживання в Україні у позивача відсутнє, що також встановлено рішенням судів у справі №757/3849/14-а.

Зазначено, що припинення виплати пенсії через поштове відділення в Україні через 3 місяці її неотримання не відповідає п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якого виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. При цьому, Пенсійний фонд в листі №1/Ц-01 від 01 липня 2019 року у другому реченні абз.4 підтвердив факт порушення ним законодавства зазначивши, що причиною передчасного зупинення виплату пенсії через поштове відправлення стало відсутність законних підстав, оскільки пенсіонер постійно проживає в країні Ізраїль.

Вказана протиправність привела до того, що позивач вимушена була у віці 76 років приїхати з Ізраїлю до України щоб особисто 20 червня 2019 року подати до Пенсійного фонду заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк»

ГУПФ України в Одеській області не скористалося процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України відповідно до паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 24 травня 2000 року, ІПН НОМЕР_2 (а/с. 4,19).

До 2000 року позивач отримувала пенсію за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон, після чого виплати було припинено.

09 червня 2000 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

24 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії.

Виплату пенсії не було поновлено.

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м.Києва (справа №757/3843/14-а) з позовом до Управління Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України м. Ізмаїл Одеської області про визнання бездіяльності актом порушення прав людини та зобов`язання вчинити дії з 17 серпня 2013 року.

31 березня 2014 року Постановою Печерського районного суду м. Києва у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

29 травня 2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №757/3843/14-а скасовано постанову Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року. Позов ОСОБА_1 задоволено частково, шляхом зобов`язання УПФУкраїни в м. Ізмаїл Одеської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставах, визначених законодавством, починаючи з 07 жовтня 2009 року.

З 01 жовтня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено.

Протягом 2017 року позивач неодноразово, за допомогою поштового зв`язку, зверталася до Ізмаїльського ОУПФ України Одеської області із заявами щодо подовження виплати пенсії через АТ «Ощадбанк».

Листами Ізмаїльського ОУПФ України в Одеській області №3/Ц-01 від 20 січня 2017 року, №19/Ц-01 від 22 лютого 2017 року, та листами Пенсійного фонду України №3350/Ц-9, № 3576/Ц-11 від 20 квітня 2017 року наданими на запити позивача, повідомлено, що заява про подовження виплати пенсії через відділення АТ Ощадбанк подається особисто за місцем проживання одержувача, тобто до УПФУ в Ізмаїльському районі Одеської області.

19 червня 2019 року позивач звернулась до АТ Комерційний банк Приват банк із заявою про виплату пенсії або грошової допомоги на поточний рахунок, який відкрито у відділенні Успенська Южного ГРУ.

20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до ГУПФ України в Одеській області, в якій просила повідомити підстави невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року по справі №757/3843/14-а, зокрема, не виплати пенсії по заяві від 22 січня 2018 року на визначений банківській рахунок.

Листом від 01 липня 2019 року №1/ц-01 ГУПФ України в Одеській області надано відповідь на заяву позивача від 20 червня 2019 року, в якій зазначено, що згідно списків, які надійшли від ПАТ Державний ощадний банк, позивач більше року отримували пенсійні виплати за довіреністю. Протягом травня-вересня 2016 року позивачці були надіслані запрошення до управління для подання заяви на подовження виплати пенсії через відділення банку. На запрошення позивачка не з`явились, тому, відповідно до п.16 Порядку №1596 (зі змінами), з 01 жовтня 2016 року виплату пенсії було переведено на поштове відділення. За період з жовтня по грудень 2016 року пенсійні кошти не отримувалися. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія виплачується за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України. Оскільки позивачка постійно проживаєте в країні Ізраїль, проводити виплату пенсії через поштове відділення не було законних підстав, тому виплату пенсії призупинено.

Вказано, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсій заява на поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу, підтверджує її вік та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання. За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Не погоджуючись із викладеним позивач звернулася до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що при особистому зверненні до Пенсійного фонду із заявою від 20 червня 2019 року позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, достатнім для підтвердження громадянства України, таким чином, відмова у поновленні виплати пенсії є протиправною, а тому підлягає поновленню та виплаті з 20 червня 2019 року.

При цьому, у задоволенні позовних вимог стосовно компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасність виплати пенсії суд відмовив, оскільки вказана вимога є передчасною, через те, що відсутній факт нарахування доходу та його несвоєчасної виплати. А також вимога про надбавку до пенсії як дитині війни, оскільки жодна із заяв позивача не містить вказаних вимог, а отже, вона не була предметом розгляду відповідачем, а відтак і не може оцінюватися судом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 2ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до ст. 44 якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

За змістом матеріалів справи вбачається, що позивачка протягом 2017 року неодноразово, за допомогою поштового зв`язку, зверталася до Ізмаїльського ОУПФ України Одеської області із заявами щодо подовження виплати пенсії через АТ «Ощадбанк».

Листами №3350/Ц-9, № 3576/Ц-11 від 20 квітня 2017 року Пенсійний фонд України, з посиланням на п 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1566 (далі Порядок №1566), повідомив позивача, що заява про подовження виплати пенсії через відділення АТ Ощадбанк подається особисто, або через законного представника, за місцем проживання одержувача, а не поштовим зв`язком шляхом надсилання листа.(а.с.14)

Відповідно до вимог п 1.5 Порядку №1566 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

В подальшому, з урахуванням вимог п 1.5 Порядку №1566, позивачка звернулася до відповідача із відповідними заявами через свого представника ОСОБА_3 М ОСОБА_4 , однак листами №84/Ц-01 від 15 червня 2018 року та №13647/Ц-11 від 12 червня 2019 року їй знову було відмовлено у поновленні виплати пенсії через АТ «Ощадбанк» на підставі того, що звертаючись до відповідача з заявами представник не надав оригінал довіреності, засвідчений нотаріально, згідно вимог законодавства України.

19 червня 2019 року позивачка вже особисто звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку на її поточний рахунок належні суми пенсії (грошової допомоги) починаючи з 19 червня 2019 року.

Втім, ГУПФ України в Одеській області відмовив у задоволенні вказаної заяви від 19 червня 2019 року зазначивши, що позивачем не надано паспорт громадянина України, що унеможливлює підтвердження громадянства України.

Колегія суддів вважає, що вказана підстава не ґрунтується на приписах національного законодавства, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України Про громадянство України, документами, які підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Частиною 5 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно п. 4.1 Порядку №1566/11846 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.3 вказаного Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до вимог ст. 82 Закону України Про пенсійне забезпечення подані для призначення пенсії документи розглядаються не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, останній зобов`язаний розглянути подану особою заяву із доданими до неї документами, та прийняти відповідне рішення щодо поновлення виплати пенсії, або про відмову в поновленні виплати пенсії.

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Оскільки позивачем при зверненні до відповідача з вказаною заявою надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, достатнім для підтвердження громадянства України, то саме дії відповідача щодо безпідставної відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 є протиправними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, наявні підстави для визнання протиправною відмови ГУПФ України в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 20 червня 2019 року, оскільки фактично має місце відмова відповідача, а не його бездіяльність.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині зобов`язання ГУПФ України в Одеській області поновити та здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії за віком саме з моменту звернення до відповідача із заявою від 20 червня 2019 року, оскільки у задоволенні попередніх заяв про поновлення виплати пенсії відповідачем правомірно було відмовлено, так як вони були подані в порушення вимог чинного законодавства України.

При цьому, вимога про нарахування компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснення осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року, задоволенню не підлягає.

Так, нарахування надбавки до пенсії як дитині війни, здійснення осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01 жовтня 2017 року, є передчасною, оскільки заява позивача від 20 червня 2019 року не містить таких вимог, а отже, вказане не було предметом розгляду відповідачем, а відтак і не може оцінюватись судом, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Окрім того, згідно ч.2 ст.46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст.1 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 3 вказаного Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що обов`язковою умовою для компенсації втрати частини доходів є факт нарахування вказаного доходу та його несвоєчасної виплати.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутній факт нарахування ОСОБА_1 доходу та його несвоєчасної виплати.

За таких обставин, права на компенсацію втрати частини доходів позивач не набула.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині компенсації втрати частини доходів задоволенню не підлягають, так як вказані обставини виключають застосування до спірних відносин норм Закону №2050-III.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 липня 2018 року у справі №487/6923/16-а, від 10 липня 2018 року у справі №404/6317/16-а, від 18 вересня 2018 року у справі №522/535/17.

З огляду на те, що обставини справи підтвердили допущення відповідачем протиправних дій відносно права позивача на своєчасне і належне пенсійне забезпечення, ці обставини ніяким чином не спростовуються відповідачем, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позову в вказаній частині.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання поновити та здійснювати виплату пенсії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 30.01. 2020 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.