Справа № 826/16874/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Аліменка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року (повний текст виготовлено 22 серпня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018 № та від 27.07.2018 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що в ході перевірки встановлено завищення позивачем валових витрат, та як наслідок заниження податку на доходи фізичних осіб і військового збору.

У тексті апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі його представника.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

21 січня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

Разом з відзивом позивачем було подано заяву про підтвердження судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати на професійну правничу допомогу за підготовку та складення відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга у даній справі подана Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача відповідних витрат процесуальним законодавством не передбачені, а тому підстави для задоволення заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за підготовку та складення відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 5 000 грн. відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 22.06.2018 №10283, відповідно до підпункту 20.1.7, пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За результатами даної перевірки відповідачем складено акт від 10.07.2018 №3139/26-15-42-03-30- про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 16.06.2016 по 31.12.2017 дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівникам, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16.06.2016 по 31.12.2017, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 16.06.2016 по 31.12.2017 (далі - акт перевірки).

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 828 044,00 грн., в тому числі основний платіж - 662 435,20 грн., штрафні санкції - 165 608,80 грн.;

№, яким 69 003,66 грн., в тому числі 55 202,93 грн., штрафні санкції - 13 800,73 грн. (а.с. 33-36 т. І).

Позивачем оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України, рішенням Державної фіскальної служби України від 04.10.2018 №15369/Г/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що оскільки наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 22.06.2018 №10283, на підставі якого здійснена перевірка позивача, скасовано у судовому порядку, то прийняті за результатами такої перевірки оскаржувані податкові повідомлення-рішення також підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, позивачем в судовому порядку було оскаржено правомірність дій службових осіб відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 22.06.2018 р. № 10283.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/15369/18 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року скасовано. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування наказу - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо призначення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 . Скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.06.2018 р. № 10283 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ».

Вищезазначена постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/15369/18 набрала законної сили.

Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій щодо призначення перевірки позивача та скасовано наказ про проведення перевірки, то прийняті за наслідком такої перевірки акт та податкові повідомлення-рішення контролюючого органу про донарахування податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних санкції не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Так, колегія суддів наголошує, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки, на підставі висновків акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах було неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 16 січня 2018 року у справі 826/442/13-а, від 20 березня 2018 року у справі №810/1438/17, від 13 червня 2018 року у справі №821/597/17, який в силу вимог частини п`ятої ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що у рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» надано визначено принципу «належного урядування», який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 29.01.2020 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко