Справа № 1140/2959/18
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Кропивницький Справа № 1140/2959/18

провадження № 2-ап/340/26/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомфорт" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, офіс 3, )

представник: Дьяченко А.А.

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

представник: Данілов С.О.

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрокомфорт" (надалі ТОВ "Агрокомфорт") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі ГУ ДФС у Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Р" №4 та №4 від 26.06.2018 року.

Позов мотивовано тим, що спірні рішення були прийняті на підставі акту позапланової виїзної перевірки №92/11-28-14-04/41320097 від 18.06.2018 року, якою встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Мрія-К" за липень серпень 2017 року та з ПП "Українське поле" за березень 2018 року, а також заниження податку на прибуток при відображенні обсягів взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" в декларації з податку на прибуток за 2017 рік. Такі висновки мотивовані ненаданням товарно-транспортних накладних про перевезення товарів та посиланням на матеріали кримінальних проваджень щодо його контрагентів. Позивач наполягає, що відсутність товарно-транспортних накладних не може ставити під сумнів здійснення господарських операцій з поставки товарів, а матеріали кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача, описані в акті перевірки, не є належними доказами їх протиправної діяльності, позаяк обвинувальні вироки у цих провадженнях відсутні. Позивач не погоджується з висновками відповідача щодо нереальності господарських операцій з придбання ним сільськогосподарської продукції у ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле", стверджуючи, що його взаємовідносини з цими контрагентами підтверджені належними первинними документами, а сплачені у ціні придбання суми ПДВ, що включені до складу податкового кредиту, підтверджені податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. З цих підстав позивач просить суд визнати спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та скасувати їх.

Ухвалою судді від 05.11.2018 року відкрито провадження у справі за цим позовом, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Агрокомфорт", оформленої актом №92/11-28-14-04/41320097 від 18.06.2018 року, встановлено нереальний характер задокументованих операцій із поставки позивачу олії та шроту від ТОВ "Мрія-К" та насіння соняшнику від ПП "Українське Поле", оскільки встановлено, що ці контрагенти, які мають ознаки фіктивності, не придбавали та не вирощували таку сільськогосподарську продукцію, а також не постачали її позивачу. Відтак, позивачем безпідставно сформований податковий кредит з ПДВ за цими операціями та занижено об`єкт оподаткування податком на прибуток, що стало підставою для донарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток. Доводячи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року позовну заяву ТОВ "Агрокомфорт" залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 240 КАС України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.06.2019 року ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Кіровоградського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді від 27.06.2019 року справу прийнято до провадження та продовжено її розгляд.

У ході судового розгляду справи представники сторін подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ТОВ "Агрокомфорт" з 05.05.2017 року зареєстровано як юридична особа. Основним видом його економічної діяльності є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Позивач є платником податку на додану вартість. (а.с 210 - 216, т. 1)

Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області у червні 2018 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агрокомфорт" з питань правильності нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Мрія-К" за липень, серпень 2017 року та з ПП "Українське поле" за березень 2018 року, податкових зобов`язань при подальшому продажу товарно-матеріальних цінностей, придбаних у вищезазначених контрагентів-постачальників, та з питань правильності нарахування податку на прибуток при відображенні обсягів взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" в декларації з податку на прибуток за 2017 рік, про що складено акт №92/11-28-14-04/41320097 від 18.06.2018 року. (а.с. 22 61, т.1)

Висновками акту перевірки встановлені такі порушення:

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на суму 180 626 грн.;

- п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 724 071 грн., у т.ч. за липень 2017 року на 132 287 грн., за серпень 2017 року на 34 960 грн., за березень 2018 року на 1 556 824 грн.

На підставі цього акту ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено такі податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" №4 від 26.06.2018 року, яким за порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 225 783 грн., з яких: 180 626 грн. - податкове зобов`язання, 45 157 грн. - штрафна санкція (а.с. 18, т.1);

- форми "Р" №4 від 26.06.2018 року, яким за порушення п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 586 107 грн., з яких: 1 724 071 грн. - податкове зобов`язання, 862 036 грн. - штрафна санкція. (а.с. 20, т.1)

Не погоджуючись з цими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що його предметом є висновки контролюючого органу про неправомірність відображення позивачем у податковому обліку взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" за липень серпень 2017 року та з ПП "Українське поле" за березень 2018 року. Виявлені порушення податкового законодавства кваліфіковані контролюючим органом за пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, а також п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України і полягали в тому, що позивач занизив об`єкт оподаткування податком на прибуток за рахунок не включення доходу від вартості товарів по взаємовідносинах з ТОВ "Мрія-К" у сумі 1003478 грн. та сформував податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ "Мрія-К" у сумі 167246 грн. та ПП "Українське поле" у сумі 1556824 грн., на підставі документів, виписаних цими контрагентами, господарські операціями з якими фактично не здійснювалися.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як передбачено пунктами 44.1, 44.2 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту. Водночас наявність формально складених первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідної продукції.

Якщо задекларована господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

У свою чергу, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їхнього реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника з метою штучного створення умов для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку.

Таким чином, з метою дослідження фактичного придбання активів у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок поставки, специфіку предмету поставки, обсяги і зміст поставки, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій з придбання активів, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

У ході судового розгляду справи представник позивача доводив те, що дані податкового обліку ТОВ "Агрокомфорт", у яких відображені його взаємовідносини з контрагентами-постачальниками ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле", що не визнаються відповідачем, підтверджені належними первинними документами.

Натомість, представник відповідача, посилаючись на висновки акту перевірки, наполягав на відсутності фактичних господарських відносин між позивачем та вказаними контрагентами.

Як видно з матеріалів справи, взаємовідносини позивача з ТОВ "Мрія-К" (м. Київ) ґрунтувалися на договорі поставки №03-07/17 від 03.07.2017 року, за умовами якого ТОВ "Мрія-К" (постачальник) зобов`язувався поставити і передати у власність ТОВ "Агрокомфорт" (покупець) сільськогосподарську продукцію українського походження врожаю 2016 2017 років, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити товар. (а.с. 62 65, т.1, а.с. 81 - 108, т.3)

Попри те, що умови договору стосувалися поставки зерна, ТОВ "Мрія-К" за цим договором виписало позивачу первинні документи про поставку шроту соняшникового (112,88 тонн) та олії соняшникової нерафінованої (22 тонни), а саме видаткові та податкові накладні, рахунки на оплату на загальну суму 1003478, 40 грн., в т.ч. ПДВ 167 246, 40 грн., (а.с. 66- 83, т.1)

Доказів складання між сторонами договору передбачених ним додаткових угод, у яких мали б бути зазначені місце, строки, обсяги партій поставки, позивачем суду не надано.

Також суду не надано доказів проведення розрахунків з ТОВ "Мрія-К" за поставлений товар, хоча за умовами договору позивач як покупець мав сплатити вартість товару протягом 20 днів з дати наданням йому продавцем оригіналів документів.

Видаткові накладні постачальника ТОВ "Мрія-К" не містять дані, що давали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції як від імені постачальника, так і від імені отримувача, що свідчить про їх невідповідність вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Між тим, суми ПДВ за податковими накладними, складеними ТОВ "Мрія-К", включено позивачем до складу податкового кредиту податкових декларацій з ПДВ, зокрема: 132 286,80 грн. - за липень 2017 року, 34 959, 60 грн. - за серпень 2017 року. (а.с. 84 - 95, т.2 )

Щодо взаємовідносин позивача з ПП "Українське Поле" (м. Київ), то вони випливали із договору поставки сільськогосподарської продукції №01/03/18 від 01.03.2018 року, за умовами якого ПП "Українське Поле" (постачальник) брав на себе зобов`язання передати у власність ТОВ "Агрокомфорт" (покупця) соняшник 2017 року врожаю, а покупець брав на себе зобов`язання прийняти і оплатити товар. (а.с. 96 - 97, т.1, а.с. 232 - 234, т.2)

До цього договору виписані видаткові накладні, а також податкові накладні про поставку насіння соняшника у кількості 869,73 тонни на загальну суму 9 340 943, 16 грн., в т.ч. ПДВ 1 556 823, 86 грн. (а.с. 98 - 161, т.1, а.с. 235 - 250, т.2, а.с. 1 - 80, т.3)

Доказів проведення розрахунків з ПП "Українське Поле" за поставлений товар позивач суду не надав.

Суми ПДВ за податковими накладними, складеними ПП "Українське Поле", у розмірі 1556823,86 грн. включено позивачем до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за березень 2018 року. (а.с. 162 - 168, т.1)

Досліджуючи фактичні обставини укладання угод та виконання спірних господарських операцій, суд з`ясував інформацію про осіб, задіяних у цих господарських операціях з боку обох сторін, з метою їх залучення до участі у справі як свідків.

Так, у договорі поставки №03-07/17 від 03.07.2017 року особою, яка діяла від імені продавця ТОВ "Мрія-К", вказана директор ОСОБА_1 . Проте нею цей договір не підписаний. У видаткових накладних та рахунках на оплату ТОВ "Мрія-К", наданих позивачем, відсутні відомості про неї, як про посадову особу, відповідальну за здійснення відповідної господарської операції і правильність її оформлення.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Ващенко ОСОБА_2 .Р. займала посаду директора ТОВ "Мрія-К" у період з 28.04.2017 року по 16.01.2018 року. (а.с. 224 - 236, т.1)

Судом установлено, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Кіровоградській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000040, внесеного до ЄРДР 06.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, щодо службових осіб ТОВ "Агрокомфорт". (а.с. 96, 168 - 175, т.2)

У цьому кримінальному провадженні 10.06.2019 року було допитано як свідка ОСОБА_1 , яка вказала, що у квітні 2017 року вона отримала від знайомої їй ОСОБА_3 пропозицію тимчасово зайняти посаду директора ТОВ "Мрія-К", на що вона погодилась. Проте за період перебування на посаді директора вказаного підприємства вона не виконувала жодних управлінський функцій, фінансово-господарською діяльністю не займалася, договори та інші документи, що стосувалися його господарської діяльності, не підписувала і не бачила. Вважала, що це підприємство господарською діяльністю не займається. Свідок ОСОБА_1 пояснила, що жодних взаємовідносин з ТОВ "Агрокомфорт" вона від імені ТОВ "Мрія-К" не мала, не укладала з ним будь-яких угод та не знає його посадових осіб. (а.с. 106 108, т.2)

Суд викликав ОСОБА_1 у судове засідання як свідка у цій адміністративній справі, але вона до суду для допиту не з`явилася.

Також суд установив, що документи щодо виконання господарських операцій про поставку позивачу насіння соняшника від імені ПП "Українське Поле" підписані Кириченком Дмитром Сергійовичем, який за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань займає посаду директора цього підприємства з 27.06.2017 року. (а.с. 237 - 250, т.1)

Представник позивача надав суду нотаріально посвідчену заяву Кириченка Д.С. від 11.05.2018 року, у якій той як директор ПП "Українське Поле" підтверджує провадження господарської діяльності з ТОВ "Агрокомфорт" на підставі договору №01/03/18 від 01.03.2018 року. (а.с. 221, т.1)

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 65, 91 КАС України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом і дати правдиві показання про відомі йому обставини.

Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Суд викликав ОСОБА_4 в судове засідання як свідка у цій справі, але той до суду не прибув. Тож суд вважає, що надана позивачем заява ОСОБА_4 від 11.05.2018 року не може бути допустимим доказом факту господарських взаємовідносин ПП "Українське Поле" з позивачем.

Натомість як вбачається з наданого відповідачем суду протоколу допиту від 10.06.2019 року у кримінальному провадженні №00000040, ОСОБА_4 як свідок пояснив, що у серпні 2017 року він на прохання свого знайомого ОСОБА_5 зареєстрував на своє ім`я ПП "Українське Поле", але фінансово-господарських операцій від імені цього підприємства не здійснював, не укладав угод з контрагентами, не підписував договорів, накладних, інших документів, які стосуються фінансово-господарської діяльності ПП "Українське Поле", у тому числі з ТОВ "Агрокомфорт". (а.с. 103 - 105, т.2)

З матеріалів справи вбачається, що з боку позивача участь у спірних господарських операціях приймала тодішній директор ТОВ "Агрокомфорт" ОСОБА_6 (займала цю посаду до 11.06.2018 року), яка зокрема підписувала договори поставки, укладені з ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле". Також її підписи як отримувача містяться у видаткових накладних ПП "Українське Поле" про поставку товарів позивачеві.

Суд через представника позивача викликав ОСОБА_6 для допиту як свідка, але до суду вона не прибула.

У ході судового розгляду справи суд ухвалами від 27.11.2018 року та від 05.09.2019 року запропонував позивачу з метою підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій надати документи щодо транспортування (перевезення), розвантаження, приймання за кількістю та якістю, зберігання продукції, складські документи, інвентаризаційні описи, документи щодо підтвердження відповідності продукції, придбаної у постачальників ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле", наявність яких передбачена умовами укладених з ними договорів поставки.

На виконання ухвали від 05.09.2019 року представник позивача надав суду копії товарно-транспортних накладних, які, за його твердженням складалися при перевезенні товарів. Як пояснив суду представник позивача, ці товарно-транспортні накладні не надавалися посадовим особам контролюючого органу, які проводили перевірку, оскільки вони не є обов`язковими первинними документами для цілей ведення податкового та бухгалтерського обліку господарських операцій з придбання товарів, а позивач не виступав замовником перевезення товарів, яке за умовами договорів поставки виконувалося силами постачальників.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (тут і надалі - Правила №363, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Згідно з розділом І Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пунктів 11.1, 11.4, 11.5, 11.6, 11.7 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Згідно з пунктами 13.1, 13.2 Правил №363 перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Суд погоджується з доводами позивача, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей є обов`язковою умовою формування бази оподаткування податком на прибуток та додану вартість при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, але не при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, а сама по собі відсутність товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій з поставки товарів.

Разом з тим, суд зазначає, що у разі складання замовником перевезення товарно-транспортної накладної вантажоодержувач повинен мати примірник товарно-транспортної накладної, за якою він здійснює приймання вантажу у пункті розвантаження. У разі, якщо вантажоодержувач є покупцем товару, що перевозиться, то інформація про цей вантаж, вказана у ТТН, повинна відповідати інформації, вказаній у видатковій накладній про передачу йому товару, і в цьому разі така ТТН є додатковим підтвердженням факту придбання товару, наявності і руху активів.

Як вбачається з наданих у ході судового розгляду позивачем на підтвердження отримання від ТОВ "Мрія-К" товару (олії та шроту соняшникового) копій товарно-транспортних накладних, у них ТОВ "Агрокомфорт" вказаний вантажоодержувачем, а ТОВ "Мрія-К" зазначений замовником перевезення та вантажовідправником. Дати складання цих 6 товарно-транспортних накладних відповідають даті складання видаткових накладних ТОВ "Мрія-К". Пунктом навантаження у цих ТТН зазначена Київська область, пунктом розвантаження Дніпропетровська область. Автомобільними перевізниками вказані фізичні особи, які також є водіями. (а.с. 88, 92, 96, 100, 104, 108, т.3)

У цих ТТН вказана інформація про такі рухомі склади: автомобіль НОМЕР_1 (причіп НОМЕР_2 ), автомобіль НОМЕР_3 (причіп НОМЕР_4 ), автомобіль ВА0339ВЕ (причіп НОМЕР_5 ), автомобіль АА6482ОН (причіп НОМЕР_6 ), автомобіль ВА7729АХ (причіп НОМЕР_7 ), автомобіль НОМЕР_8 (причіп НОМЕР_9 ).

За інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області суд установив власників транспортних засобів, вказаних у цих ТТН - фізичних та юридичних осіб - та витребував від них пояснення щодо взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" та ТОВ "Агрокомфорт" з перевезення вантажів, які мали місце у липні-серпні 2017 року. (а.с. 5 9, т.4)

Жоден з них на запит суду не підтвердив свою участь у перевезеннях вантажів, замовником яких виступало ТОВ "Мрія-К", а вантажоодержувачем - ТОВ "Агрокомфорт" (пункт навантаження - Київська область, пункт розвантаження Дніпропетровська область) у липні - серпні 2017 року. (а.с. 41 82, 86 90, 92 110, т.4)

На підтвердження отримання від ПП "Українське поле" товару (насіння соняшника) позивач у ході судового розгляду надав суду копії 32 товарно-транспортних накладних, датованих 30.03.2018 року та 31.03.2018 року, у яких він вказаний вантажоодержувачем, а ПП "Українське поле" зазначений автомобільним перевізником, замовником перевезення та вантажовідправником. Реквізити цих товарно-транспортних накладних (дата та номер) співпадають з реквізитами видаткових накладних ПП "Українське поле". Пунктом навантаження зазначена Київська область, пунктом розвантаження Одеська область, смт. Іванівка. (а.с. 237, 240, 243, 246, 249, т.2; а.с. 2, 5, 8, 11, 14, 17, 20, 23, 26, 29, 32, 53, 38, 41, 44, 47, 50, 53, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 74, 77, 80, т.3). У цих ТТН вказана інформація про транспортні засоби за такими реєстраційними номерами: ВІ9913НА, ВІ4533СЕ, АЕ8012ВН, АЕ4321ВІ, ВІ3145ЕН, ВІ8036ЕА, ВІ1313НС, АЕ8228НВ, ВІ1617ВЕ, АЕ9456ВС, НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , АЕ7756ВА, НОМЕР_15 .

Між тим, за інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, наданою на запит суду, згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС станом на березень 2018 року транспортні засоби з номерними знаками ВІ9913НА, АЕ8012ВН, ВІ3145ЕН, ВІ8036ЕА, ВІ1313НС, АЕ9456ВС, КІ6669ВН, ВІ2545НС, АЕ7756ВА, НОМЕР_15 на обліку не значилися. Номерні знаки НОМЕР_16 , АЕ4321ВІ, АЕ8228НВ, ВІ1617ВЕ, ВІ7778СЕ, НОМЕР_12 , АЕ1143ВН закріплені за легковими автомобілями, які зареєстровані за фізичними особами. (а.с. 5-9, т.4) Це виключає можливість перевезення такими транспортними засобами великотоннажних вантажів, як це вказано у наданих товарно-транспортних накладних.

Всупереч вимогам Порядку №363 товарно-транспортні накладні, які надані позивачем суду на підтвердження перевезення до нього товарів, придбаних у ТОВ "Мрія-К", ПП "Українське поле", не підписані водіями та в них не зазначені повні адреси пунктів навантаження та розвантаження.

Тож суд не приймає ці ТТН, як докази, що підтверджують переміщення товару від постачальників до позивача, оскільки вони містять недостовірні дані щодо транспортних засобів, якими нібито-то здійснювалися перевезення рідких (олія) та великовагових (шрот, насіння соняшника) вантажів насипом. Зважаючи на те, що ці ТТН не надавалися позивачем до перевірки на запит контролюючого органу, суд вважає, що вони є штучно створеними документами, а тому не приймає їх в якості належних та достовірних доказів на підтвердження фактичного руху товару.

На запит суду позивач не надав належних доказів наявності у нього на час виконання спірних господарських операцій складських приміщень, пристосованих для приймання та зберігання придбаних товарів, зокрема розташованих у Дніпропетровській області та в Одеській області, смт. Іванівка.

Суд критично оцінює договір оренди майна №26/18 від 26.02.2018 року, наданий позивачем як доказ наявності у нього станом на березень 2018 року складу у смт. Іванівка Одеської області (а.с. 128 - 133, т.3), оскільки про цей об`єкт оподаткування, що орендується, ТОВ "Агрокомфорт" направило повідомлення до контролюючого органу лише 13.04.2018 року. (а.с. 25, т.1)

У ході перевірки контролюючим органом також встановлено відсутність у ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле" умов та ресурсів, необхідних для здійснення фінансово-господарських операцій з постачання товарів в силу відсутності трудових ресурсів, виробничих активів, складських приміщень, основних фондів. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про зареєстроване право власності чи інше речове право (оренди, суборенди) на об`єкти нерухомого майна чи земельні ділянки за ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле". (а.с. 28, 29, т.2)

За таких обставин, враховуючи непідтвердження фактичного постачання ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле" позивачеві товарів, суд погоджується з висновками відповідача про безпідставність формування податкового кредиту за такими операціями на підставі податкових накладних, складених від імені цих постачальників. Особи, які вказані у податкових накладних як посадові особи постачальника, заперечують свою причетність до здійснення фінансово-господарських операцій з позивачем.

Відсутність фактичного здійснення господарських операцій, відображених у податкових накладних, свідчить, що відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку. З огляду на це, наявність податкових накладних, які формально відповідають вимогам до їх оформлення, у спірних правовідносинах не є підставою для нарахування сум податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки під час судового розгляду справи доведено, що відомості у таких документах щодо господарських операцій не відповідають дійсності.

Як установлено у судовому засіданні, позивач та згадані контрагенти ставили за мету не виконання договорів поставки, а складання документів, які б дали правові підстави позивачеві отримати податкову вигоду шляхом отримання права на податковий кредит. Судом установлено факт узгодженості дій позивача з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, що є підставою для відмови у праві на податковий кредит.

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлений факт реалізації позивачем товару, ідентичного задекларованому. Тож фактично мала місце реалізація товару, джерело походження якого не встановлене, що у свою чергу є свідченням набуття активів у власність без наявності належних первинних документів, які опосередковують таке отримання, та вимагають визнання доходів під час збільшення активів.

Відповідачем у ході судового розгляду справи доведено правомірність висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.198.1, п.198.3 ст.198 ПК України при відображенні у податковому обліку взаємовідносин з ТОВ "Мрія-К" та ПП "Українське поле". Позивачем такі висновки не спростовані, а правомірність формування податкового кредиту з ПДВ та визначення доходів за правилами бухгалтерського обліку по взаємовідносинах з цими контрагентами належними доказами не підтверджена. Вказані порушення призвели до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2017 рік на суму 1003478 грн. та заниження податку на прибуток на 180 626 грн. за цей період, а також до завищення податкового кредиту та заниження податку на додану вартість, який сплачується до державного бюджету, на суму 1 724 071 грн. за липень, серпень 2017 року, березень 2018 року.

Тому податкові повідомлення - рішення форми "Р" №4 та №4 від 26.06.2018 року в частині визначення податкових зобов`язань є правомірними.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом установлено, що винесенню спірного податкового повідомлення-рішення форми "Р" №4 від 26.06.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку додану вартість, передувало винесення податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 09.10.2017 року про збільшення ТОВ ТОВ "Агрокомфорт" суми грошового зобов`язання з податку додану вартість на 175753 грн., яким також було застосовано штрафну санкцію у розмірі 43938,25 грн. (а.с. 199, 214, т.2)

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене позивачем до суду в адміністративній справі №804/7631/17, але ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2018 року позов ТОВ "Агрокомфорт" залишено без розгляду, а визначене цим податковим повідомленням-рішенням грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого. (а.с. 217 222, т.2)

Тому суд вважає, що у спірному податковому повідомленні-рішенні форми "Р" №4 від 26.06.2018 року штраф правомірно накладений на підставі ч.2 п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 50 % нарахованого податкового зобов`язання, що склало 862036 грн., як за повторне протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання з ПДВ.

У податковому повідомленні-рішення форми "Р" №4 від 26.06.2018 року штраф правомірно накладений на підставі ч.1 п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 25 % нарахованого податкового зобов`язання, що склало 45 157 грн.

Відтак, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно, а у позові ТОВ "Агрокомфорт" про їх скасування слід відмовити.

Оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні позову, тому підстави для стягнення судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду, відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомфорт" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 13, офіс 3, ) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш