Справа № 420/12/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/12/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не виплати пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн. та зобов`язання виплатити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02.01.2020 року (вх. №12/20 від 02.01.2020 року) надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту - відповідач або ГУ ПФУ в Одеській області), в якому позивачка просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою (довідка № від 05.04.2018 року), фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що стоїть на обліку ГУ ПФУ в Одеській області у Відділі з питань виплат пенсій №17.

З грудня 2017 року по травень 2018 року ГУ ПФУ в Одеській області не проводило виплату пенсії, проте з червня 2018 року виплату пенсії позивачці було поновлено.

Позивачка звернулась з заявою до ГУ ПФУ в Одеській області про виплату їй заборгованості, яка становить 16960,26 грн..

04.11.2019 року ГУ ПФУ в Одеській області надало відповідь, якою підтвердило наявність заборгованості по виплаті пенсії, яку буде виплачено позивачці у разі прийняття та затвердження Порядку, що передбачений постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року.

Позивачка вважає, що така бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не виплати пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року є протиправною.

На думку позивачки, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується Конституцією України та міжнародними зобов`язаннями України.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 року було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, а саме: пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», враховуючи зазначені зміни позивачка була позбавлена виплати заборгованості за минулий період.

Позивачка також звертає увагу суду на те, що п.6 ч.1 ст.92 Конституції України регламентує що, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також на те, що у преамбулі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

З огляду на те, що будь-яких змін в Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року щодо особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалося, та у зв`язку з тим, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, позивачка вважає що заборгованість відповідачем не виплачується неправомірно і підлягає стягненню у судовому порядку.

Відзив на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Відповідач зазначає що 05.05.2018 року пенсійна справа ОСОБА_1 . №80667 надійшла до Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду Ураїни Одеської області з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, згідно атестату пенсія була виплачена по 30.11.2017 року.

Згідно розпорядження №80647 від 05.05.2018 року позивачці поновлено виплату пенсії з 01.12.2017 року, однак до відомості на виплату пенсії включено тільки суму з 01.06.2018 року. Сума нарахованої заборгованості з 01.12.2017 року по 31.05.2018 року була зарахована до додаткової відомості, яка на виплату не надіслана.

Відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи для нарахування та виплати їй пенсії застосовується постанова Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 року, проте постановою Кабінету Міністрів України №788 від 21.08.2019 року внесено зміні до деяких постанов Кабінету Міністрів України, якою п.1 доповнено абзацом наступно змісту: «суми, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України», проте окремий порядок Кабінетом Міністрів України визначено не було.

Отже ОСОБА_1 була нарахована сума пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року у розмірі 16960,26 грн., проте така пенсія обліковується у додаткових відомостях, нарахованих ГУ ПФУ в Одеській області, але залишається не виплаченою.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 03 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними усправі матеріалами.

Ухвалою суду від 03 січня 2020 року судом витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

20.01.2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вх. №2207/20 від 20.01.2020 року) та на виконання ухвали суду від 03.01.2020 року Відділом з питань перерахунків пенсій №17 управлінням застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було надано засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (вх. №2326/20 від 2001.2020 року).

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце народження: с. Заплази, Любашівського району, Одеської області) постійно проживала у АДРЕСА_2 , проте була переміщена з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) у АДРЕСА_3 , згідно довідки про взяття на облік, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № від 25.12.2014 року (а.9 пенсійної справи).

Згідно витягу з протоколу від 23.11.2017 року №46 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, комісія відмовила у соціальній виплаті громадянці ОСОБА_1 відповідно до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, згідно пп.4 п.12 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №365 від 08.06.2016 року. (Скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення і свобод внутрішньо переміщених осіб» на підставі інформації про тривалу відсутність (поднад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обгрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулась до покинутого місця постійного проживання) (а.18 пенсійної справи).

Судом встановлено, що 05.04.2018 року громадянкою ОСОБА_1 було подано заяву до Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про запит пенсійної справи у зв`язку з переїздом до Роздільнянського району (а.21 пенсійної справи).

Судом також встановлено, що на підставі звернення 05.04.2018 року позивачки до УСЗН, протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат (пенсії) внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання (перебування) № 27 від 20.04.2018 року було прийнято рішення взяти на облік та призначити (відновити) громадянці ОСОБА_1 , соціальні виплати (пенсії), з дня припинення виплати пенсії, довічно, за місцем її фактичного проживання, на підставі актів, що підтверджують місце знаходження осіб, з урахуванням обставин переміщення та контролю за місцем перебування. (а.35 пенсійної справи.)

Громадянку ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ), взято на облік як внутрішньо переміщену особу згідно довідки № від 05.04.2018 року (а.27 пенсійної справи).

Згідно розпорядження №80647 від 05.05.2018 року (а.22 пенсійної справи) виплату пенсії позивачці поновлено з 01.12.2017 року, однак до відомості на виплату пенсії включено тільки суму з 01.06.2018 року, отже нарахована сума боргу з 01.12.2017 року по 31.05.2018 року була зарахована до додаткової відомості, як зазначено відповідачем у відзиві, проте на виплату надіслана не була, оскільки суми, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку визначеного Кабінетом Міністрів України, який до тепер визначено не було.

Таким чином, позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не виплати їй пенсії за період з грудня 2017 по травень 2018 року, чим порушено її конституційне право на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII від 20.10.2014 року (далі - Закон №1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1-2 ст.7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з ч.3 ст.7 Закону №1706-VII громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 14 Закону №1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Пунктом 3 ч.1 ст.12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, зокрема, є обставина, за якої внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 Закону №1706-VII).

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» №509 від 01.10.2014 року (далі - Порядок №509).

Згідно п.2 Порядку №509 визначено, що для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Згідно п.3 Порядку №509 заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника, зокрема, відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання. Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Пунктом 71 Порядку №509 визначено, що у разі наявності підстав, передбачених ст.12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст.12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці. Уповноважений орган на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб запис про скасування дії довідки.

Суд зазначає, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесеньському району №46 від 23.11.2017 року, комісією було прийнято рішеня про відмову соціальних виплат відповідно до Порядку здійсненя контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, згідно пп.4 п.12 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №365 від 08.06.2016 року, а саме: соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 року. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесеньському району №46 від 23.11.2017 року, комісією було скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 року (на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обгрунтовані підстави вважати, що внутрішньо преміщена особа повернулась до покинутого місця постійного проживання) (а.18 пенсійної справи).

Статтею 49 Закону Украни «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Частиною 1 статті 49 Заноку №1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, суд зазначає про необхідність прийняття уповноваженим органом рішення про скасування дії довідки та надання або направлення на адресу місця проживання внутрішньо переміщеній особі такого рішення протягом трьох днів з дати його прийняття, проте заначене рішення відсутнє у матеріалах справи та відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення виплати пенсії позивачці, визначених ст.49 Закону №1058-IV.

Тобто непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем. У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи вимагає від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами про пенсійне забезпечення, зокрема ідентифікацію особи, подання заяви про поновлення виплати пенсії, що була припинена органом Пенсійного фонду України без законних на те підстав.

Припинення виплати позивачу пенсії з грудня 2017 року по травень 2018 року було втручанням у право власності позивача, яке не було законним згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки було здійснене не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV.

Крім того, статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. В даному випадку будь-яких обмежень чинним законодавством для пересування по території України не встановлено, тому тимчасова відсутність за місцем реєстрації позивачки як внутрішньо переміщеної особи, не може бути підставою для позбавлення її такого статусу (внутрішньо переміщеної особи) та як наслідок припинення отримання соціальних виплат.

Отже суд приходить до висновку що нормативно-правовим актом, який визначає підстави припинення пенсійних виплат як частину порядку пенсійного забезпечення, є Закон №1058-IV, інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону, а також перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним і передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом, тому за змістом конституційних норм уряд не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і видавати правові акти, що підміняють Закони України або суперечать їм.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04.09.2018 року та рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду України від 03.05.2018 року у зразковій справі № 805/402/18, постанові Верховного Суду України по справі №263/7763/17 від 06.02.2018 року та постанові Верховного суду України по справі №234/11095/17 від 13.02.2018 року.

До того ж, суд не приймає посилання відповідача на невиплату пенсій через відсутність окремого порядку визначеного Кабінетом Міністів України, оскільки постанови Кабінету Міністрів України №365 від 8 червня 2016 року, №136 від 18 лютого 2016 року, №509 від 1 жовтня 2014 року, № 637 від 5 листопада 2014 року, приймалися задля забезпечення реалізації положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 року, яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Позивачка дійсно формально підпадає під ознаки, наведенні у ст. 1 Закон №1706-VII , яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи, проте отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку що адміністраивний позов ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати їй пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України виплатити пенсію за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 768,40 грн., сплачені згідно квитанції №69 від 21.10.2019 року підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про визнання протиправною бездіяльність щодо не виплати пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн. та зобов`язання виплатити пенсію - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () щодо не виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () виплатити ОСОБА_1 ( ІПННОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з грудня 2017 року по травень 2018 року на загальну суму 16960,26 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.