Справа № 540/2055/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2055/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участі:

представника позивача - Хащініної Г.О.,

представника відповідача - Козлової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень,

встановив:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.09.2019 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.09.2019, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що погоджується із висновком інспектора про неправомірність віднесення до витрат вартості страхового полісу за 2017 рік в сумі 57570,0 грн. Ці витрати ним були здійснені внаслідок того, що почастішали випадки розбійних нападів на АЗС, а відтак він на всяк випадок уклав договір страхування життя і помилково вважав, що такі витрати можливо віднести до складу витрат в межах підприємницької діяльності. Проте щодо донарахування сум податків та зборів з інших обставин, категорично не згоден, так як такі висновки та донарахування проведено всупереч вимогам Податкового кодексу України, безпідставно та ґрунтуючись лише на припущеннях та неправильному трактуванні і перекрученні інформації. При цьому під час проведення перевірки були надані всі первинні документи щодо придбаного товару та послуг, товарних залишків на початок та кінець періоду, що перевірявся, детальний опис інших витрат, ним надано в таблиці, в яких чітко зазначено склад витрат саме тих, що віднесено до витрат пов`язаних із отриманням доходів, які відображені в Деклараціях.

Ухвалою суду від 04.10.2019 адміністративний позов було залишено без руху та встановлено строк позивачу для усунення її недоліків.

Станом на 28.10.2019 позивач вимоги ухвали суду від 04.10.2019 виконав в повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.10.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, підготовче судове засідання призначене на 25.11.2019 о 09:30 год.

25.11.2019, задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Підготовче засідання відкладено на 16.12.2019 о 10:00 год.

16.12.2019, ухвалою суду, за клопотанням сторін в порядку письмового провадження, ухвалено продовжити строк підготовчого провадження у справі на 30 днів. Призначено підготовче засідання на 17 січня 2020 року 09:15 год.

17.01.2020, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.01.2020 о 13:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав із підстав зазначених в заяві про збільшення розміру позовних вимог. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив із підстав викладених у відзиві на адміністративний позов. Просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу №723 від 31.05.2019 начальника ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі за текстом ГУ ДФС, Відповідач) проведено документальну планову виїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за результатами якої складено акт від 18.07.2019 №392/21-22-13-07/ та встановлені наступні порушення:

- п.177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 175759,11 грн.;

- п.2 частини першої ст.7 Закону України від 08.07.2010р. №2464-У1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі ЗУ №2464- VI), в результаті чого занижено суму єдиного внеску у сумі 90277,0 грн.;

- пп.1.2, п.16 прим.1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755, в результаті чого занижено військовий збір у сумі 14646,6 грн.,

- п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 134445,0 грн. за періоди 2017 та 2018 років.

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, проте не прийнявши до уваги надані пояснення та первинні документи відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, якими застосовані штрафні санкції та донараховано податки та збори, які збільшено у порівнянні з сумою визначеною у висновках акта

Так, відповідачем прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення - рішення № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 234514,86 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 187611,89 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 46902,97 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 19542,89 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 15634,32 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 3908,57 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) в сумі 201667,50 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 134445,0 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 67222,50 грн.;

- рішення № від 12.09.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 18055,00грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.09.2019 року, якою Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано сплатити суму боргу в розмірі 90277,0 грн.

Не погоджуючись із вищенаведеними рішеннями позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень слугували наступні висновки акта перевірки:

- віднесення до витрат вартості сплачених послуг з охорони АЗС за 2017 рік в загальній сумі 15711,36 грн.;

- віднесення до витрат вартості сплаченої страховки за 2017 рік в сумі 57570,0 грн.

- віднесення до витрат оплати з розрахункового рахунку в «Приватбанку» з призначенням платежу «плата за товари та послуги» на суму 178135,22 грн., у т.ч. за 2017 рік в сумі 65848,78грн., за 2018 рік в сумі 112286,44 грн.;

- віднесення до витрат вартості придбання газу скрапленого у ТОВ «Єврогазгруп» в 2017 році на суму 506625,0 грн.;

- віднесення до витрат вартості придбання газу скрапленого у ТОВ «Агро Лідер» в 2018 році на суму 284246,67 грн.;

Як уже зазначалося вище позивач погодився із висновком відповідача про неправомірність віднесення ним до витрат вартості страхового полісу за 2017 рік в сумі 57570,0 грн., проте щодо донарахування сум податків та зборів з інших обставин, що наведено вище, не згоден.

Судом встановлено та не заперечувалося представником відповідача, що під час проведення перевірки позивачем надані всі первинні документи щодо придбаного товару та послуг, товарних залишків на початок та кінець періоду, що перевірявся, детальний опис інших витрат, в яких зазначено склад витрат саме тих, що віднесено до витрат пов`язаних із отриманням доходів, які відображені в Деклараціях.

Щодо висновку відповідача про помилкове включення позивачем до витрат вартості сплачених послуг з охорони АЗС за 2017 рік в загальній сумі 15711,36 грн., суд зазначає наступне.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України регламентовано перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, серед яких наведено витрати на придбання товарів, витрати на оплату праці фізичних осіб, суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно- експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Тобто в Податковому кодексі не зазначено конкретно таку статтю витрат як витрати на охорону об`єкта АЗС (завдяки якому фактично і відбувається здійснення підприємницької діяльності), але зазначено як інші послуги, пов`язані із виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В даному випадку, на думку суду, такі послуги прямо пов`язані із здійсненням діяльності із продажу товарів і охороною об`єкта АЗС, так як там працюють люди, зберігаються кошти та інші матеріальні цінності і такі витрати як охорона праці, охорона об`єкта (працівників, коштів, майна, палива), протипожежні заходи безпосередньо відносяться до витрат із діяльності по продажу палива.

Враховуючи наведене, суд вважає, що встановлене порушення п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України є не обґрунтоване, а тому витрати вартості сплачених послуг з охорони АЗС за 2017 рік в загальній сумі 15711,36 гри. правомірно враховані позивачем до складу витрат.

Щодо висновку відповідача про завищення відображених в Деклараціях витрат на суму витрачених коштів з карткового рахунку в «Приватбанку» з призначенням платежу «плата за товари та послуги» на суму 178135,22 грн., у т.ч. за 2017 рік в сумі 65848,78грн., за 2018 рік в сумі 112286,44 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно п.7.3 ст.7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Форма Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Книга обліку доходів і витрат), та Порядок її ведення затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. N 481, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 р. за N 1686/24218 (далі - наказ N 481).

У зазначеному Порядку не конкретизовано як саме повинно здійснювати записи фізичними особами підприємцями даних щодо витрат в разі здійснення ведення господарської діяльності в досить значних обсягах, але визначені загальні принципи такого обліку.

Для відображення сум отриманого доходу позивачем в книгу заносились дані щодо отриманих сум від реалізації товару. Для відображення суми витрат, пов`язаних з такими доходами в графі «Сума витрат, пов`язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» відображались витрати за товар, що сплачені постачальникам однією строчкою за підсумками діяльності за місяць, так як саме таким чином можливо визначити і заробітну плату, яка нараховується раз на місяць і собівартість всього обсягу пального, а не декількох сотень літрів, що реалізовані за день.

Графи декларації, або Додатку Ф№2 теж не надають можливість детального відображення понесених витрат в розрізі статей та напрямку таких витрат. Саме для більш детального обрахунку зазначених витрат позивачем здійснювався аналітичний облік із більш детальним розкриттям інформації в розрізі статей витрат (придбання палива, банківські витрати, на електропостачання, інкасаторське обслуговування, витрати на екологію, витрати пов`язані із калібруванням та налагодженням, повіркою приладів обліку пального, розрахунково-касове обслуговування, витрати на зв`язок, програмне забезпечення та його обслуговування, витрати на охорону, страхування, заробітну плату, нарахування на заробітну плату найманих працівників та власні відрахування ЄСВ від провадження підприємницької діяльності) і під час перевірки інспектору надавались таблиці такого обліку окремо за 2017 та 2018 роки.

Крім того було надано аналітичні дані (таблицю) обліку руху пального (загальна кількість залишків на початок та кінець року, отриманого та реалізованого пального в розрізі видів такого пального).

Також надавались договори, видаткові та податкові накладні, сертифікати якості, ТТН та інші відомості, рух коштів по рахунках у банку.

З розрахункового рахунку в «Приватбанку» позивачем здійснювались витрати на придбання товару з карткового рахунку, які використовувались на власні цілі. Таким чином витрачались кошти із прибутку, який позивачем отримувався від провадження підприємницької діяльності, а також власні кошти, які вносились на рахунок.

Суд звертає увагу на те, що в розділі 2.1.1 акту (стор.8,9) зазначено, що перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів та витрат порушень не встановлено.

Таким чином, саме в Книзі відображаються доходи та витрати, пов`язані із отриманням таких доходів у відповідних періодах. Суми, які використані позивачем для власних цілей та не пов`язані із отриманням доходів не можуть відображатись в Книзі. Кошти, які є на рахунку позивача є власністю такої фізичної особи, і можуть використовуватись нею у будь-яких цілях, а не лише в рамках підприємницької діяльності. Лише ті витрати, які пов`язані із підприємницькою діяльністю можуть бути відображені в Книзі у складі витрат, а також в Декларації про доходи.

Суд зазначає, що ні Податковим кодексом України, ні Порядком ведення книги обліку доходів та витрат не регламентовано та не заборонено витрачання коштів з розрахункового рахунку на власні цілі, не пов`язані із веденням підприємництва.

Таким чином інспектором неправомірно визначено як завищення витрат суми коштів сплачених позивач за товар позначених у банківських виписках як «плата за товари та послуги», так як такі кошти не відображались у складі витрат в жодній графі Декларації.

В акті також інспектором не зазначено, які саме показники в такому разі завищено. Якщо це витрати із придбання товару (пального), то співставленням відображених в декларації сум з даними аналітичного обліку руху придбаного та реалізованого пального (надані для перевірки згруповані дані в таблицях) на підставі прибуткових накладних та банківських виписок про сплату за отримане пальне коштів, можливо дослідити, що такі показники відображені лише щодо товару отриманого, оплаченого та реалізованого.

Так, деклараціях суми витрат на придбання товару відображені із врахуванням придбаного пального у попередньому періоді, за яке сплачено кошти, але яке в такому попередньому періоді не було реалізоване та реалізовано у поточному звітному періоді. Якщо це показники «Інші витрати», то такі показники навіть в декларації відображені (і не лише відображені але й фактично понесені) в сумі значно меншій ніж відображені інспектором як не підтверджені документально витрати.

На всі обсяги отриманого пального надані первинні документи: видаткові накладні, акти, сертифікати, товарно-транспортні накладні, договори, банківські виписки в яких зазначається найменування постачальника та сума оплати, рахунки та інші документи.

Віднесення таких витрат та включення їх саме до Декларації інспектором не досліджено та не доведено в акті перевірки, а висновок зроблено лише на підставі даних про рух коштів по рахунку банку.

Безпідставно в даному випадку в акті апелюється до норм ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України №88 від 24.05.1995 та зазначається про їх порушення, так як йдеться про не дослідження показників, зазначених в Деклараціях, не дослідження тих первинних документів, які надавались під час проведення перевірки, пов`язаних із придбанням пального, не проведення співставлення для аналізу показників декларацій про доходи та декларацій з податку на додану вартість із наданими аналітичними даними в таблицях.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок відповідача про завищення відображених в Деклараціях витрат на суму витрачених коштів з карткового рахунку в «Приватбанку» з призначенням платежу «плата за товари та послуги» на суму 178135,22 грн., у т.ч. за 2017 рік в сумі 65848,78грн., за 2018 рік в сумі 112286,44 грн. є необґрунтований.

Щодо висновку відповідача про завищення позивачем відображених в Деклараціях витрат на суму вартості придбання газу скрапленого у ТОВ «Єврогазгруп» в 2017 році на суму 506625,0 грн., придбання газу скрапленого у ТОВ «Агро Лідер» в 2018 році на суму 284246,67 грн., а також відображених сум податкового кредиту, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач укладались угоди про придбання пального з постачальниками ТОВ «Єврогазгруп» та ТОВ «Агро Лідер». Умовами договорів було передбачено постачання пального за рахунок та транспортними засобами постачальників, або мною особисто (самовивоз). Окремих договорів із перевізниками позивачем не укладалось.

В товарно-транспортних накладних від 08.08.2017 №1878, від 14.08.2017 №1963, від 21.09.2017 №2393, складених ТОВ «Єврогазгруп», а також від 23.03.2018 №БМ2, від 12.07.2019 №БЛ2 ТОВ «Агро Лідер» зазначено дані перевізників, номери машин, ПІБ водіїв, та інші дані, які передбачені наказом Мінтрансу України від 29.12.1995 №488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля».

В акті зазначається, що проведеним відповідачем аналізом даних звітності перевізників (ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Регіональні Технології») щодо сум нарахованого єдиного внеску не встановлено у їх звітності таких працівників, які зазначені водіями у товарно-транспортних накладних. Також зазначено, що автомобіля з держномером АЕ4455ВС, який зазначено у ТТН від 23.03.2018 №БМ2 за даними державного реєстру авто не значиться.

Внаслідок цього відповідачем не враховано до складу витрат як не підтверджені документально витрати із придбання газу скрапленого від таких постачальників на суму 506625,0 грн., та на суму 284246,67 грн. відповідно.

Також не визнається податковий кредит з податку на додану вартість, на загальну суму 134445,0 грн. із суми вартості придбаного у цих постачальників пального. Тобто в даному випадку мова йдеться навіть не про постачальників товару, а про залучених ними перевізників, і робиться висновок та не визнаються витрати з придбання палива.

Суд не погоджується із такими доводами відповідача, виходячи із наступного.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363 товарно-транспортні накладні складаються вантажовідправником.

Таким чином, саме вантажовідправник повинен відповідати за достовірність відображених в таких ТТН відомостей. Також під час перевірки відповідач повинен був надіслати запит до постачальника та перевізників з метою проведення зустрічних звірок та отримання інформації щодо підтвердження постачання пального. Натомість в акті (п.1.15) зазначається, що такі запити не здійснювались.

Отже відповідач під час перевірки не намагалась отримати інформацію щодо даних водіїв та авто, якими здійснювалось перевезення пального. Також в ТТН окрім номера авто зазначено ще номер причепа, але відповідач чомусь не зазначено, чи є в базах державного реєстру авто такі номери.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань всі постачальники та перевізники зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності і мають статус діючих платників податків і будь-яка негативна інформація щодо протиправності їх діяльності відсутня.

У будь-якому разі жодних взаємовідносин (фінансових) із перевізниками позивачем не здійснювалось. Відповідальність за такі взаємовідносини повинно застосовувати до перевізника, або постачальника, тобто до тих хто винаймав автотранспорт та працівників, сплачував їм кошти, відображав витрати за такими операціями з придбання послуг перевезення.

Відтак висновок щодо неправомірності віднесення витрат з придбання палива у зазначених постачальників є необґрунтований, та такий, що не відповідає нормам Податкового кодексу України.

Донарахування податку на додану вартість на суму 134445,0грн., у т.ч. за серпень 2017 року на суму 39463,0 грн., за вересень 2017 року на суму 5302,00 грн., за серпень 2018 року на суму 56560,0 грн. та за грудень 2018 року на суму 33120,0 грн. здійснено через неправомірні висновки Відповідача щодо безтоварності господарської операції з придбання пального (газу скрапленого) у постачальників ТОВ «Єврогазгруп» в 2017 році на суму 607950,0 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 101325,0 грн., які позивачем віднесено до складу податкового кредиту в серпні 2017 року в сумі 44765,0 грн., та в серпні 2018 року в сумі 56560,0 грн., а також у постачальника ТОВ «Агро Лідер» в 2018 році на суму 284246,67 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 56849,33 грн., які позивачем віднесено до складу податкового кредиту в грудні 2018 року в сумі 33120,0 грн. (суму податку за податковою накладною №28 від 23.03.2018 за період, що перевірявся позивачем до податкового кредиту в деклараціях не враховувалось, а враховано в декларації за червень 2019 року).

В силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за сукупності таких елементів, а саме щодо правосуб`єктності, реєстрації особи, що видає податкову накладну платником податку на додану вартість, наявності причинно- наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та використанням у господарській діяльності та документального їх підтвердження, наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (наявність всіх обов`язкових реквізитів).

В акті перевірки наводиться інформація, що підтверджує вищенаведені посилання на законодавство, а саме, про надання контрагентами звітності до ДФС, що всі перелічені контрагенти на момент здійснення господарських операцій з позивачем були платниками податку на додану вартість, у всіх реєстрах (як податкової так і Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) містились дані щодо їх реєстрації та обліку, їх посадових осіб, уповноважених на здійснення представницьких функцій), відсутні дані щодо судових рішень про фіктивність, або незаконність їх діяльності, та будь-яка інша інформація, яка з огляду на принципи бухгалтерського та податкового обліку могла бути перешкодою для ведення позивачем господарських відносин з переліченими контрагентами.

Крім того ДФС здійснено реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних (ЄДРПН) податкових накладних, в яких містились всі передбачені вимогами Податкового кодексу України дані, необхідні для ідентифікації господарської операції та її учасників, а також щодо сум податку на додану вартість - нарахованих контрагентами податкових зобов`язань. Отже податок було сплачено, а контрагентами нараховані зобов`язання, а відтак право на податковий кредит позивачем набуто в силу Закону та на підставі зареєстрованих податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог п. 198.5 ПК України.

За приписами п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу зазначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання та скласти зведену податкову накладну за товарами, придбаними з податком на додану вартість - у разі якщо такі товари призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Податковим кодексом України не передбачено жодних передумов щодо неможливості в даному випадку відображення податкового кредиту. Податковий кредит сформовано на підставі зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних у повній відповідності із п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198.

Існуючим законодавством на жодну зі сторін цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку перевірки відповідності установчих документів контрагента, його звітності та дотримання ним вимог податкового і іншого законодавства, у тому числі щодо наявності транспортних засобів, трудових ресурсів, фактичного перебування за юридичною адресою, тощо.

Кожен платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Враховуючи наведене, суд вважає, що норми Закону України №996-1V від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1 та п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, Правила перевезень №363 позивачем не порушувались, так як надані всі необхідні документи із всіма необхідними для ідентифікації господарської операції, її учасників та показників даними.

Протиправність висновку відповідача про порушення позивачем п.2 частини першої ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження єдиного внеску у сумі 90277,0 грн. та пп.1.2, п.16 прим.1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження військового збору у сумі 14646,6 грн. суд аргументує на підставі тих же обставин, що наведені вище.

Чистий оподатковуваний дохід позивачем не занижено (окрім віднесеної до витрат суми на страхування 50770,0 грн. за 2017 рік). Донарахування ЄСВ, а також військового збору може буди здійснено виключно на суму 50770,0 грн. за 2017 рік.

Отже на підставі вищенаведеного, суд вважає, що при проведенні перевірки та прийнятті податкових повідомлень-рішень, відповідачем не здійснено в повній мірі дослідження наявних на момент перевірки та наданих додатково документів, інших відомостей, внаслідок чого необґрунтовано зроблено висновки про заниження податків та зборів та застосовано фінансові санкції.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та скасування оскаржуваних рішень (окрім віднесеної до витрат суми на страхування 50770,0 грн. за 2017 рік) наступним чином:

- податкове повідомлення - рішення № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 234514,86 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 187611,89 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 46902,97 грн. в частині нарахування основного зобов`язання в сумі 221561,61грн., у тому числі податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 177849,29 грн. та штрафна санкція в сумі 44312,32 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 19542,89 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 15634,32 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 3908,57 грн. в частині нарахування основного зобов`язання в сумі 18463,45 грн., у тому числі військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 14770,77 грн. та штрафна санкція в сумі 3692,68 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робітпослуг) в сумі 201667,50 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 134445,0 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 67222,50 грн., скасувати повністю, оскільки віднесена до витрат суми на страхування 50770,0 грн. за 2017 рік не вплинула на визначення грошового зобов`язання.;

- рішення № від 12.09.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 18055,00грн., в частині застосованих штрафних санкцій в сумі 2856,52 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12.09.2019 року, якою Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано сплатити суму боргу в розмірі 90277,0 грн., скасувати повністю.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності своїх дій та прийнятого ним рішення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки судом часткового задоволено позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 , то на користь позивача з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2824,20 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 194, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов задовльнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , пнпп НОМЕР_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 234514,86 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 187611,89 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 46902,97 грн. в частині нарахування основного зобов`язання в сумі 221561,61грн., у тому числі податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 177849,29 грн. та штрафна санкція в сумі 44312,32 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , пнпп НОМЕР_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 19542,89 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 15634,32 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 3908,57 грн. в частині нарахування основного зобов`язання в сумі 18463,45 грн., у тому числі військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 14770,77 грн. та штрафна санкція в сумі 3692,68 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) № № від 12.09.2019 року, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , пнпп НОМЕР_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робітпослуг) в сумі 201667,50 грн., у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 134445,0 грн. та штрафна (фінансова) санкція (штраф) в сумі 67222,50 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) № від 12.09.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , пнпп НОМЕР_1 ) застосовано штрафні санкції в розмірі 18055,00грн., в частині застосованих штрафних санкцій в сумі 2856,52 грн.

Визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) № Ф- від 12.09.2019 року, якою Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , пнпп НОМЕР_1 ) зобов`язано сплатити суму боргу в розмірі 90277,0 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, просп. Ушакова, 75, м. Херсон, 73026) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , пнпп НОМЕР_1 ), сплачений судовий збір у сумі 2824 (дві тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29 січня 2020 р.

Суддя І.І. Войтович

кат. 111030200