Справа № 420/4344/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4344/19
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

суддів Джабурія О.В., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро звернулось до суду з позовом до ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми С № від 10.06.2019 року.

Свої позовні вимоги ТОВ Бессарабія-Агро обґрунтувало незаконністю спірного рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року позов задоволено частково. Скасовано спірне рішення в частині, що перевищує суму штрафу 60805,77грн.

В апеляційній скарзі ТОВ Бессарабія-Агро просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Бессарабія-Агро» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року (т.1 а.с. 67-188).

За результатами перевірки податковим органом було складено акт від 10.05.2019 року №000273/15-32-14-11/39076260, у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, а саме порушення термінів розрахунків, визначених ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185/94-ВР зі змінами та доповненнями, за контрактом №SFO2707.1 від 27.07.2017 року, укладеним з нерезидентом «FORTRADEEXPORTL.P.» (Scotland, Great Britain) у сумі 1 494 185,16 дол. США та контрактом №RSM2707 від 27.07.2017 року, укладеним з нерезидентом «FORTRADEEXPORTL.P.» у сумі 750 357,29 дол. США (т.1 а.с. 187-188).

На підставі вищезазначеного та акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення «С» № від 10.06.2019 року про нарахування пені за порушення вимог валютного законодавства на суму 241 563,87 грн. (т.1 а.с. 218).

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій визначено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) від 23.09.1994 року №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР).

Статтею 14 вказаного Закону встановлено, зокрема, що розрахункове та кредитне обслуговування суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснюється на території України банком для зовнішньоекономічної діяльності України і уповноваженими комерційними банківськими та кредитними установами, а також іноземними і міжнародними банками, зареєстрованими у встановленому порядку на території України.

Статтею 1 зазначеного Закону, зокрема, передбачено, що виручка резидентів в іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Строк та умови завершення імпортної операції без ввезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону №185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Постановою Правління Національного банку України від 13 грудня 2016 року № 410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) іншого строку ніж того, що визначено в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», не передбачено.

Пунктом 2 зазначеної Постанови встановлено вимогу щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов`язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 50 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Вимога щодо обов`язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 19 квітня 2016 року № 269) (далі - Класифікатор), і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов`язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов`язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання" (далі - розподільчий рахунок).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за N 1172/8493 (далі - Інструкція №492) клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Юридичні особи - резиденти, відокремлені підрозділи юридичних осіб - резидентів, нерезиденти - інвестори, іноземні представництва мають право відкривати рахунки для забезпечення своєї господарської діяльності.

Юридичні особи-резиденти можуть відкривати поточні та/або вкладні (депозитні) рахунки в банках через свої відокремлені підрозділи.

За поточними рахунками, що відкриваються банками суб`єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України (пункт 5.1 Інструкції).

Поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб`єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій (пункт 5.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 5.3 Інструкції на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів зараховуються у тому числі кошти через розподільні рахунки перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами).

Таким чином, із системного аналізу діючого законодавства випливає, що юридичні особи мають право відкривати як поточні рахунки в банках в національній валюті, так і рахунки для здійснення зовнішньоекономічної діяльності та зарахування на них коштів в іноземній валюті.

Датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року (справа №808/502/17, провадження №К/9901/38245/18), що відповідає вимогам принципу пропорційності, оскільки фактично сторона зовнішньоекономічного контракту виконала свої зобов`язання перед контрагентом в момент формування відповідного платіжного доручення про переказ коштів.

Отже датою виконання вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є дата зарахування коштів на розподільчі рахунки позивача в уповноваженому банку.

Як вбачається з акту перевірки від 10.05.2019 №000273/15-32-14-11/39076260 відповідачем встановлено порушення термінів розрахунків, визначених ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» на підставі зовнішньоекономічних контрактів, а саме:

1. Контракту №RSM2707 від 27.07.2017 з нерезидентом «Fortrade Export L.P.» щодо продажу шроту з насіння ріпаку 2017 року, українського походження. (т.1 а.с. 229-237).

На виконання умов контракту ТОВ «Бессарабія-Агро» було експортовано товар на користь компанії «Fortrade Export L.P.» за митними деклараціями оформленими в режимі «ЕК 10» на загальну суму 750 357, 29 дол. США в т. ч.:

№500490000/2017/001131 від 23.08.2017 року вартістю 192 357,29 дол. США (т.1 а.с.238) встановлений термін надходження валютної виручки 19.02.2018 (т.1 а.с.185);

№500490000/2017/001132 від 23.08.2017 року вартістю 558 000,00 дол. США (т.1 а.с. 241) встановлений термін надходження валютної виручки 19.02.2018 року (т.1 а.с.186).

Валютні кошти від нерезидента на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро», відкритий в АБ «Південний», надійшли 20.02.2018 року в сумі 750 357,29 дол. США. Після обов`язкового 50% продажу валютні кошти надійшли на поточний валютний рахунок підприємства 21.02.2018, що, на думку відповідача, є порушенням термінів розрахунків.

Через що встановлено порушення строку повернення валютної виручки за період з 20.02.2018 по 21.02.2018 включно (2 дні) на суму 750 357,29 дол. США.

2. Контракту №SFO2707.1 від 27.07.2017 року з нерезидентом «Fortrade Export L.P.» щодо продажу олії ріпакову 2017 року, українського походження. (т.1 а.с.219-224).

На виконання умов контракту ТОВ «Бессарабія-Агро» було експортовано товар на користь компанії «Fortrade Export L.P.» за митною декларацією оформленою в режимі «ЕК 10» на загальну суму 2 324 185,16 дол. США в т. ч.:

№500490000/2017/001108 від 19.08.2017 року вартістю 2 324 185,16 дол. США (т.1 а.с.225) встановлений термін надходження валютної виручки 15.02.2018 (т.1 а.с.186);

Валютні кошти від нерезидента на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро», відкритий в АБ «Південний», надійшли в сумі 2 324 185,16 дол. США (10.08.2017, 11.08.2017, 15.08.2017, 30.08.2017 без порушення термінів розрахунку у сумі 830 000,00 дол. США). Після обов`язкового 50% продажу валютні кошти надійшли на поточний валютний рахунок підприємства 16.02.2018 в сумі 1 494 185,16 дол. США на думку відповідача з порушенням термінів розрахунків.

Через що встановлено порушення строку повернення валютної виручки за період з 16.02.2018 по 16.02.2018 включно (1 день) на суму 1 494 185,16 дол. США.

З огляду на вищенаведене, судова колегія приходить висновку що позивачем відповідно до вимог статті 1 Закону №185/94-ВР порушено термін розрахунку на 1 день, оскільки встановлений термін надходження валютної виручки за контрактом Контракту №RSM2707 від 27.07.2017 року відповідно до митних декларацій №500490000/2017/001131, №500490000/2017/001132 від 23.08.2017 року є 19.02.2018 року в той час як валютні кошти від нерезидента на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро» надійшли 20.02.2018 року, що також не заперечувалось позивачем.

При цьому, щодо Контракту №SFO2707.1 від 27.07.2017 року, колегія суддів приходить висновку, що позивачем термін розрахунку не порушено, оскільки граничним терміном повернення валютної виручки по митній декларації №500490000/2017/001108 від 19.08.2017 року є 15.02.2018 року та як встановлено судом останні кошти від загальної суми продажу товару надійшли на розподільчий валютний рахунок ТОВ «Бессарабія-Агро» 15.02.2018 року.

Окрім того, подальше зарахування коштів на поточний рахунок суб`єкта господарювання через розподільчий рахунок банка є заходом, направленим на виконання банківських формальностей, пов`язаних з обов`язковим продажем валюти. Ці заходи застосовуються з метою забезпечення стабільності функціонування валютної системи держави та підтримки національної грошової одиниці. Разом з тим, відповідні процеси є поза межами впливу та відповідальності кожного із суб`єктів зовнішньоекономічного контракту, відтак, застосування пені саме за один (два) день затримки подальшого надходження валюти на поточні рахунки позивача з розподільчого рахунку, відкритого уповноваженим банком для цієї юридичної особи, є протиправним.

Отже, як вбачається з Додатку №1 розрахунку пені за порушення ТОВ «Бессарабія-Агро» вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (т.2 а.с.68), відповідачем згідно суми (750 357,29 дол. США) простроченої дебіторської заборгованості на яку нараховується пеня за кількість прострочених днів (2 дні) відповідно до митних декларацій №500490000/2017/001131, №500490000/2017/001132 від 23.08.2017 по курсу НБУ 27,011922 за ставкою 0,3% нарахована пеня у розмірі 121 611,55 грн., з врахуванням встановлених обставин, а саме простроченням позивачем строку не на 2 дні, а на 1 день, стягнення з відповідача підлягають кошти у сумі 60805,77 грн.

Таким чином винесене Головним управлінням ДФС в Одеській області податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 10.06.2019 року про нарахування пені за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 241 563,87 грн. є протиправним та підлягає скасуванню в частині, що перевищує суму штрафу 60805,77 грн.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його часткового задоволення. Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бессарабія-Агро до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми С № від 10.06.2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: О.В. Джабурія

К.В. Кравченко