Справа № 1.380.2019.002506
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002506
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, третя особа: начальник Головного управління Національної поліції у Львівській області генерала поліції третього рангу Середи Валерія Вячеславовича, про визнання незаконним та скасування наказу № 1418 від 06.05.2019, в частині накладення на лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

Підставою цього позову зазначено те, що станом на момент винесення оскаржуваного наказу, як і звернення до суду із цим позовом, жодного кінцевого рішення у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не ухвалено, жодна із постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності не набрали законної сили, відтак жодними судовими рішеннями, які набрали законної сили, не встановлено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП або ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З позиції позивача відповідачем протиправно призначено службове розслідування, відповідач не мав підстав для призначення такого та прийняття оскаржуваного наказу.

Оскільки вказаним наказом права позивача порушено, він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 22.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Одночасно із позовною заявою 20.05.2019 за вх. № 17315 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу видавати наказ про звільнення оперуповноваженого ВКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 на виконання наказу № 1418 від 06.05.2019.

Ухвалою суду від 22.05.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, шляхом заборони Головному управлінню Національної поліції у Львівській області видавати наказ про звільнення оперуповноваженого ВКП Галицького ВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 на виконання наказу № 1418 від 06.05.2019 - відмовлено.

29.05.2019 за вх. № 18661 від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом призупинення дій наказу Головного управління НП у Львівській області № 1418 від 06.05.2019.

Ухвалою суду від 31.05.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, шляхом призупинення дії наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 1418 від 06.05.2019, до набрання рішенням у справі № 1.380.2019.002506 - відмовлено.

04.07.2019 за вх. № 23402 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУ НП у Львівській області генерала поліції третього рангу Середи В.В. № 1418 від 06.05.2019 в частині накладення на лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Визнати незаконним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області № 357 від 31.05.2019 про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 КЗпП України (у зв`язку реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), поновивши лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції ГУ НП. Стягнути з ГУ НП у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача.

18.07.2019 за вх. № 25369 від відповідача надійшов відзив, у якому він заявлені позовні вимоги не визнав, просить у їх задоволенні відмовити. Наголошує, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не є тотожним із встановленням у його діях складу адміністративного правопорушення на відсутність доведеності якого посилається позивач, адже це дві різні площини відповідальності із різним обсягом заподіяної шкоди та іншими об`єктами посягання. Винність особи у вчиненні дисциплінарного проступку встановлюється службовим розслідуванням. Службове розслідування не вирішує питання доведеності вини адміністративного правопорушення позивача, висновок службового розслідування уже презюмує той факт, що фактично вчинене діяння позивача містить у собі порушення службової дисципліни. Зазначає, що в ході службового розслідування встановлено порушення службової дисципліни, яке виразилося зокрема у нехтуванні принципом «безперервності», через що стало можливим вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Ухвалою суду від 30.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15.10.2019 витребувано від Головного управління Національної поліції у Львівській області відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які були на місці події та відеозаписи з відеокамер, влаштованих в патрульних автомобілях

Ухвалою суду від 05.11.2019 вирішено Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області до Державного бюджету України через Державну судову адміністрацію України штраф у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 6021 грн.

03.12.2019 за вх. № 45654 на виконання ухвали суду відповідачем надано відеозаписи з нагрудного реєстратора працівників патрульної поліції, де зафіксовано події, що мали місце за участю тодішнього працівника поліції ОСОБА_1

28.01.2020 за вх. № 340 ел. з метою повного та всебічного розгляду справи представником позивача на адресу суду скеровано копію постанови Львівського апеляційного суду від 19.12.2019 у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2019 у справі № 461/2778/19, а також довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_1 .

Позивач в судове засідання 28.01.2020 не прибув. В судовому засіданні 15.10.2019 виступив із вступним словом. Позовні вимоги підтримав та просить задовольнити.

Представник позивача подав заяву від 27.01.2020 (вх. № 4495), у якій просить судове засідання у вказаній справі проводити без участі представника позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задавольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника в судове засідання 28.01.2020 не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. В судовому засіданні 17.09.2019 представник відповідача виступив із вступним словом та проти задоволення позовних вимог заперечив.

Відтак у зв`язку з неявкою в судове засідання 28.01.2020 представників сторін, в силу дії норми ч. 9 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе проводи розгляд справи без їх участі, в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, відзиву, заслухав вступне слово позивача та представника відповідача, дослідив подані сторонами письмові докази, встановив таке.

Наказом ГУ Національної поліції у Львівській області від 16.04.2019 № 1234 (а.с. 84) призначено службове розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 у формі письмового провадження, проведення якого доручено дисциплінарній комісії.

За результатами проведеного службового розслідування складено і підписано Висновок службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни окремими працівниками Галицького ВП ГУНП у Львівській області від 24.04.2019 (а.с. 85-95).

Проведеним службовим розслідуванням установлено, що 16.04.2019 оперуповноважений ВКП Галицького ВП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_1, як працівник поліції, будучи зобов`язаним, відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, а також вимог п. 5 розділу І та п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватись основоположних принципів, які закріплені у вищевказаних законодавчих актах України, зокрема: верховенства права, законності, відкритості та прозорості, справедливості та рівності, керуючись хибним почуттям власної безкарності, керував транспортним засобом без належних на це документів, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на порушення вимог п. 2.5 ПДР України від відповідного огляду на місці зупинки та у медичному закладі за скеруванням поліцейського, відмовився. Крім цього, здійснив стоянку автомобіля з порушенням Правил дорожнього руху України. Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив грубе порушення службової дисципліни та скоїв вчинок, що підриває авторитет поліції.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що дані порушення стали можливими унаслідок особистої недисциплінованості лейтенанта поліції ОСОБА_1 та повного ігнорування ними вимог наказів та доручень МВС, НПУ та ГУНП у Львівській області, щодо дотримання поліцейськими службової дисципліни.

На підставі цього Висновку службового розслідування видано Наказ №1418 від 06.05.2019 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників Галицького ВП ГУНП у Львівській області та зменшення щомісячної премії», яким за грубе порушення службової дисципліни до позивача застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення з поліції (а.с. 14-17).

На реалізацію і виконання Наказу №1418 від 06.05.2019 у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-V- ІІІ видано Наказ №357 о/с від 31.05.2019 (а.с. 71), яким лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області звільнено із служби з 31.05.2019.

Не погоджуючись із наказами про його звільнення зі служби в Національній поліції, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд виходить із такого.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом частини першої статті 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 18 Закону №580-VІІІ поліцейський, поміж іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Окрім того, в силу положень частини першої статті 64 Закону №580-VІІІ особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону №580-VІІІ у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За нормами пункту 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України «Про Дисциплінарний статут» затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, відповідно до статті 11 якого за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Окрім того відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (ст.1 Статуту).

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом частини першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтями 14-19 Статуту унормовано порядок призначення та проведення службового розслідування, створення, повноваження дисциплінарних комісій, строки проведення службового розслідування, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади), забезпечення поліцейському права на захист, порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Частинами першою та дев`ятою статті 20 Дисциплінарного статуту передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.

Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.

Таким чином, повноваження щодо оцінки результатів службового розслідування, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника, який реалізуючи такі повноваження приймає відповідний наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Даючи правову оцінку доводам позивача стосовно протиправності винесення оскаржуваних наказів в частині застосування дисциплінарного стягнення - звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, суд враховує таке.

Службовим розслідуванням встановлено, що 16.04.2019 о 00 год. 18 хв. на перехресті вул. Дорошенка - Костюшка у м. Львові керував транспортним засобом «VOLSWAGEN TIGUAN», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №001915 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про адміністративне правопорушення серії НК 525117 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП (Висновок - а.с. 85-95).

Вказані обставини також встановлені постановою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2019 у справі №461/3080/19 (а.с. 67-70) та постановою Львівського апеляційного суду від 17.12.2019 (а.с. 153-158), якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Поведінка позивача, встановлена в ході службового розслідування та підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, свідчить про грубе порушення службової дисципліни, зокрема вимог основних обов`язків поліцейського, передбачених ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, ст. ст. 122, 126 КУпАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху, а також вимог п. 5 розділу І та п. 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 щодо обов`язку поліцейського за будь-яких обставин, як у робочий, так і в неробочий час, дотримуватися основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про національну поліцію», інших законодавчих актах України, зокрема: верховенства права, законності, відкритості та прозорості, неупередженості та рівності, а також скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, що виразилось у керуванні транспортним засобом без відповідних документів, здійсненні стоянки автомобіля з порушенням Правил дорожнього руху України, а також відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичні заклади.

Згідно ч.1 ст.64 Закону України «Про національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179(далі - Правила) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку.

Згідно положень ч.3 ст.4 зазначених Правил за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Норми професійної етики встановлені ст. 2 «Основні вимоги до поведінки поліцейського» відповідно до яких під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен зокрема неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики. Зазначеною нормою поліцейському зокрема заборонено також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що ОСОБА_1 порушив вимоги Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Закону України «Про Національну поліцію», Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, скоївши вчинок, який компрометує поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що виразилось у недотриманні службової та транспортної дисципліни.

Відтак суд вважає, що відповідач правомірно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності за скоєння вчинку, який компрометує поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що виражається у недотриманні службової та транспортної дисципліни, керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №001915 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про адміністративне правопорушення серії НК 525117 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, наявні підстави для застосування відповідачем до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги необґрунтовані, відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо іншої частини позовних вимог про визнання протиправним наказу ГУ НП у Львівській області від 31.05.2019 № 357 о/с про звільнення позивача зі служби в період його тимчасової непрацездатності, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу (частини друга-третя статті 22 Дисциплінарного статуту).

За нормами частини четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

У відповідності до частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, стосуються як передбачених статтею 40 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Так, судом встановлено, що на день видання оскаржуваного наказу - 31.05.2019 позивач перебував на листку тимчасової непрацездатності, а саме в період з 16.05.2019 по 31.05.2019, що вбачається з листка непрацездатності, серія АДУ № 284825, виданого Комунальним некомерційним підприємством « 4-а міська клінічна лікарня м. Львова» (а.с. 74) і в якому зазначено «стати до роботи з першого червня». Таким чином, наказ про звільнення позивача з посади не міг бути прийнятий раніше 01.06.2019.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», як реалізація дисциплінарного стягнення, у період його тимчасової непрацездатності є незаконним оскільки до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 23.01.2020 у справі № 820/3647/17 (адміністративне провадження №К/9901/33785/18).

Таким чином, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до положень ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що за змістом ч.1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21.05.2014.

Відтак суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про необхідність визнання протиправним та скасування Наказу ГУ НП у Львівській області від 31.05.2019 №357 о/с, так як такий виданий у період його тимчасової непрацездатності, що підтверджується належними доказами про періоди перебування позивача на лікарняному, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи відповідачу стало відомо, що наказ ГУ НП у Львівській області про реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення № 357 о/с від 31.05.2019 винесено в період тимчасової непрацездатності позивача. Суд вважає, що відповідач міг в ході провадження у справі змінити дату звільнення позивача датою наступною, після його виходу з лікарняного, як це передбачено Дисциплінарним Статутом, оскільки до кола повноважень суду не належить можливість змінювати дату звільнення в оскаржуваному наказі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 , було звільнено зі служби в поліції без дотримання вимог статті 22 Дисциплінарного статуту, в період його перебування на лікарняному, він підлягає поновленню на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 01.06.2019, а позовні вимоги - задоволенню.

Щодо розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яке підлягає виплаті позивачеві, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Грошове забезпечення поліцейського за час вимушеного прогулу обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин встановлено, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Судом встановлено, що тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок прийняття наказу відповідача від 31.05.2019 № 357 о/с необхідно обраховувати з 01.06.2019 (перший робочий день після звільнення позивача) по 28.01.2020 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді), що становить 242 календарних дні.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 липня 2018 року, справа №805/1110/17-а адміністративне провадження №К/9901/22563/18.

Суд бере до уваги долучену до матеріалів справи довідку про доходи ОСОБА_1 від 28.01.2020 (а.с. 160), в якій зазначено розмір грошового забезпечення позивача. Для розрахунку середнього грошового забезпечення враховується розмір такого за квітень 2019 року в сумі 13369,44 грн. та за травень 2019 року в сумі 16955,76 грн.

Таким чином, розмір грошового забезпечення за один місяць позивача становить 15162,60 грн ((13369,44 + 16955,76)/2), середньоденна заробітна плата позивача становить 497,13 грн ((13369,44 + 16955,76)/61).

З огляду на наведене, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 120305,46 грн (497,13 грн х 242 календарних дні)

Рішення в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - в розмірі 1536,80 грн.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 31.05.2019 № 357 про звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 КЗпП України (у зв`язку реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

3. Поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з 01.06.2019.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 120305 (сто двадцять тисяч триста п`ять) гривень 46 (сорок шість) копійок, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15162 (п`ятнадцять тисяч сто шістдесят дві) гривні 60 (шістдесят) копійок допустити до негайного виконання.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Ген. Григоренка, 3, ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 28.01.2020.

Суддя Р.П. Качур