Справа № 240/12602/19
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 111030200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення шкоди,
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану та носило не тільки незаконний, а й дискримінаційний характер. Також вважає, що відрахування податків з її щомісячного грошового утримання призвело до заподіяння шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, оскільки Конституційним Судом України встановлено неконституційність змін, внесених до Податкового кодексу України.
Ухвалою від 28.12.2019року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається, за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення учасників справи.
На адресу суду 14 січня 2020 року від Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що здійснення управлінням утримання податку на доходи фізичних осіб провадилося у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства, а тому для його повернення відсутні правові підстави.
На адресу суду 20 січня 2020 року від Відповідача, Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що управління Казначейства, виконуючи свої повноваження, не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало. Фактичними даними, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не володіє. Вважає, що управління Казначейства є неналежним відповідачем у даній справі. Отже, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та управлінням Казначейства відсутні. Вказує також на те, що управління Казначейства здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, та не є, як вважає позивач, органом, з якого підлягає стягнення.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена із посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та з 12.06.2017 перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці, яке нараховане у розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Утримання таких платежів за спірний період було зумовлено положеннями абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.
Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, до ухвалення вказаного Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в розумінні вимог ст. 19 Конституції України діяло на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. В зв`язку з цим позовні вимоги Позивача в частині щодо протиправності дій вказаного Відповідача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Одночасно суд враховує, що приписами частини третьої статті 152 Конституції України прямо передбачено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Аналогічно за змістом ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 та ч.1 ст.1175 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування державою. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Таким чином, щомісячне відрахування за період з 13.06.2017року по 28.02.2018року з щомісячного довічного грошового утримання Позивача податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 18577,51грн. та військовий збір на загальну суму 1548,13грн. (сумарно в розмірі 20125,64грн.) призвело до заподіяння їй збитків у вигляді неотриманих доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода), які підлягають відшкодуванню в порядку ст. 152 Конституції України та ст. 1175 ЦК України.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача в частині щодо завдання їй збитків на загальну суму 20125,64грн. є матеріальною шкодою в розумінні вимог ст.152 Конституції України, як такою, що завдана законодавчими актами, що визнані неконституційними, та відшкодовується державою у встановленому законом порядку, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

При виборі способу судового захисту порушеного права Позивача суд враховує, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульовано положеннями Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011року (надалі - Порядок №845).

В розумінні вимог п.2 Порядку №845 виконання таких рішень здійснюється Казначейством та його територіальними органами шляхом безспірного списання на підставі виконавчих документів.

Як зазначено в п.35 Порядку №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності.

Таким чином, порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення 20125,64грн. матеріальної шкоди за рахунок Державного бюджету України шляхом списання цих грошових коштів з відповідного рахунку територіальним органом Казначейства.

Одночасно суд зазначає, що правова позиція, викладена в судових рішеннях Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №552/1027/15-а, від 15.11.2018 у справі №806/4827/15, на які посилається Відповідач, не підлягає застосуванню до спірних відносин, оскільки зазначені судові рішення постановлені за наслідками інших фактичних обставин справи, які стосувались правомірності утримання із пенсій Позивачів податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а відтак і за іншого законодавчого регулювання спірних правовідносин. У даній же справі предметом спору є відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності та завданої актом, що визнаний неконституційним.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 Кодексу адміністративного судочинства України, для стягнення або відшкодування судових витрат у даній справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, стягнути з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Житомирі (вул. Святослава Ріхтера, 12/5, м. Житомир, 10008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 20125,64 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, шляхом безспірного списання таких коштів державного бюджету.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк