Справа № 573/1/20
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/1/20
Номер провадження 2-а/573/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції Гущиної Оксани Сергіївни про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1907493 від 26 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції Гущиної Оксани Сергіївни про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1907493 від 26 грудня 2019 року. Позов мотивований тим, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови, винесеної інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП в Сумській області Гущиною О.С. встановлено, що 26 грудня 2019 року близько 16.16 год., водій ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі марки ВАЗ-21053, д.р.н. НОМЕР_1 проїхав перехрестя проспекту Курський в м. Суми на заборонений червоний сигнал світлофора. Дане правопорушення зафіксовано відеореєстратором, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР України, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Позивач вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що 26 грудня 2019 року близько 16.20 год., рухаючись на автомобілі марки ВАЗ-21053, д.р.н. НОМЕР_1 він проїздив перехрестя проспекту Курський на дозволений сигнал світлофора. Проїхавши перехрестя через 500 м він був зупинений працівником поліції, який повідомив про порушення дорожнього руху, а саме проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору. Зазначає, що під час зупинки йому надали відеозапис на підтвердження порушення правил дорожнього руху, проте ідентифікувати належність транспортного засобу та його державний реєстраційний номер неможливо. Вказує, що він не погодився з доводами інспектора та намагався надати пояснення, які жодним чином не приймались до відома. Також, зазначає, що оскаржувана постанова не містить дані про технічний засіб відеореєстратор, яким здійснено відеозапис правопорушення та місце його розміщення в разі наявності нагрудної камери. Крім того інспектор поліції позбавив можливості скористатися його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Позивач вважає зазначену постанову незаконною за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та вказує, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП винесена із суттєвими порушеннями вимог КУпАП. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить врахувати вказані вище обставини та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1907493 від 26 грудня 2019 року, винесену відповідачем ОСОБА_2 , а провадження у справі закрити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву якою позовні вимоги підтримую та просить їх задовольнити.

Відповідач інспектор 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції Гущина О.С. у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась судом за службовою адресою про день, час та місце розгляду справи. Відзиву до суду не надано (а. с. 17).

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 статті 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху.

Пунктом 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали, які забороняють рух.

Крім того, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису передбачено Законом України «Про національну поліцію», зокрема ст. 40.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Позивач зазначає, що суть оскаржуваної постанови полягає в тому, що автомобіль рухався на заборонений сигнал світлофора, при цьому оскаржувана постанова не містить дані про технічний засіб відеореєстратор, яким здійснено відеозапис правопорушення та місце його розміщення в разі наявності нагрудної камери

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в скороченому провадженні.

Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції Гущиною О.С. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1907493 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 26 грудня 2019 року близько 16.16 год., водій ОСОБА_1 рухаючись на автомобілі марки ВАЗ-21053, д.р.н. НОМЕР_1 проїхав перехрестя проспекту Курський в м. Суми на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 «е» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП України (а. с. 10).

Згідно з доводами ОСОБА_1 зазначеними у адміністративному позові, які не спростовані відповідачем ОСОБА_2 , на час винесення постанови він не був згодний з порушенням.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачем заперечується факт порушення ним п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки він проїздив перехрестя на дозволений сигнал світлофора. При цьому, в разі наявного порушення, інспектор повинен був надати відеозапис на підтвердження порушення правил дорожнього руху, проте з відеореєстратора ідентифікувати належність транспортного засобу та його державний реєстраційний номер неможливо. При розгляді справи не було з`ясовано і доведено обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що на підставі встановлених та не спростованих відповідачем фактів, при оформленні матеріалів адміністративної справи та винесенні оскаржуваної постанови, інспектором Гущиною О.С. допущено порушення вимог ст. 280 КУпАП.

Так, на місці події відповідач ОСОБА_2 , перед прийняттям рішення щодо винесення постанови, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, мала б зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП і довести їх правдивість під час розгляду справи в суді.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, судом не встановлено, яким чином давала оцінку та досліджувала докази інспектор Гущина О.С., на підставі яких даних дійшла до висновку про вчинення позивачем правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення, піддавши позивача адміністративному стягненню за порушення Правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про скоєння позивачем порушення вимог п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, зазначене в оскаржуваній постанові від 26 грудня 2019 року серії ЕАК № 1907493, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду доказів на доведення законності складеної постанови.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є саме оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Отже, спростувати доводи ОСОБА_1 , викладені ним у позовній заяві немає можливості, а будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь позивача.

Оскільки доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови в порушення вимог ст. 77 КАС України відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що обставини зазначені ОСОБА_1 у позові з приводу конкретних обставин його дій не спростовані, тобто у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за які позивач притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Так, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції Гущиною О.С. прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення згідно вимог ст. 280 КУпАП України.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 122, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області сержанта поліції Гущиної Оксани Сергіївни (місце знаходження: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1), про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1907493 від 26 грудня 2019 року, задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 1907493 від 26 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: