Справа № 380/122/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/122/20
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

29 січня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі № 380/122/20 за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності, -

ВСТАНОВИВ:

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- постановити рішення, яким зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 09 січня 2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено особі, що звернулася із позовною заявою в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб: подання позовної заяви із зазначенням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача, відповідача та третьої особи разом з доказами надсилання такої рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу та третій особі, належним чином засвідчених копій документів, які б посвідчували факт того, що ОСОБА_2 обіймає посаду Голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та є діючим Головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, а також заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

24 січня 2020 року від позивача через канцелярію суду на виконання вимог ухвали судді від про залишення позовної заяви без руху від 09 січня 2020 року надійшли наступні документи:

- позовна заява із зазначенням електронної адреси позивача та третьої особи разом з доказами надсилання такої рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу та третій особі;

- належним чином засвідчені копії документів, які посвідчують факт того, що ОСОБА_2 обіймає посаду Голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та є діючим Головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

- заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Вказана заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду мотивована тим, що 13 серпня 2018 року головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради видано розпорядження №391, яким відповідачу - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в термін до 10.09.2018 року рекомендовано добровільно демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що розпорядження районної адміністрації носить рекомендаційний характер.

20.09.2018 року під час проведення спільного обстеження працівниками районної адміністрації та КП «Адміністративно-технічного управління» було зафіксовано факт функціонування тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1, в котрій здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . Вказує, що станом на серпень 2019 року договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, договір оренди земельної ділянки з Львівською міською радою відповідачем не укладався.

19.08.2019 року районною адміністрацією подано позовну заяву до Господарського суду Львівської області про зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , однак ухвалою від 23.09.2019 року вказану позовну заяву повернуто без розгляду. 04.10.2019 року районною адміністрацією повторно подано позовну заяву до Господарського суду Львівської області про зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , однак ухвалою від 09.10.2019 року вказану позовну заяву також повернуто без розгляду.

Позивач зазначає, що в подальшому 12.12.2019 року та 27.12.2019 року під час проведення спільного обстеження працівниками районної адміністрації та КП «Адміністративно-технічного управління» було зафіксовано факт функціонування тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1, в котрій здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Також стверджує, що однією із вагомих причин пропуску строку на апеляційне оскарження послугувала відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка не передбачає звільнення позивача від сплати судового збору та відсутністю фінансування державних органів в частині сплати судового збору за подання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг.

Враховуючи вищенаведене, просить суд поновити строки на подачу позовної заяви по справі №380/122/20 та прийняти до розгляду вказану позовну заяву, постановивши рішення, яким зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

При постановленні ухвали суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, строк три місяці визнано законодавцем достатнім для того, щоб суб`єкт владних повноважень, який вважає, що його права, свободи чи інтереси порушено, визначився, чи буде звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, установлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли у суб`єкта владних повноважень фактично виникли підстави, що дають йому право на пред`явлення визначених законом вимог.

Європейський суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, з даним адміністративним позовом до суду позивач звернувся (здав на пошту для скерування в суд, що підтверджується конвертом та даними відстеження з сайту Укрпошти (трек-номер 541) 28.12.2019 року.

Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є вимога позивача зобов`язати відповідача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 13.08.2018 року головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради видано розпорядження №391, яким відповідачу - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 рекомендовано добровільно демонтувати тимчасову споруду торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 . 15.08.2018 року копію вказаного розпорядження супровідним листом №35-вих-6422 скеровано на адресу відповідача.

Ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015 року затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. (далі - Положення).

Відповідно до пункту 7.6 Положення, розпорядження районної адміністрації про демонтаж тимчасової споруди надсилається суб`єкту господарювання протягом 2 днів з дати набрання ним чинності з наданням терміну для добровільного виконання демонтажу тимчасової споруди у термін до 1 місяця.

Пунктом 7.8 Положення передбачено, що у разі невиконання власником тимчасової споруди вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил.

Відповідно до Акта обстеження тимчасових споруд на території Франківського району від 20.09.2018 року комісією в складі: працівників Франківської районної адміністрації та інженера КП «Адміністративно-технічне управління» проведено обстеження тимчасової споруди СПД ОСОБА_1 , яка розміщена на АДРЕСА_1 на предмет виконання суб`єктом господарювання вимог розпорядження голови районної адміністрації від 13.08.2018 року №391 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 », встановлено: тимчасову споруду СПД ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 станом на 19.09.2018 року не демонтовано.

Отже, вищевказаним актом від 20.09.2018 року засвідчено факт невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог розпорядження Голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.08.2018 року №391 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » щодо здійснення добровільного демонтажу тимчасової споруди відповідно до вимог пункту 7.6 Положення.

Таким чином, враховуючи приписи пункту 7.8 Положення згідно із якими у разі невиконання власником тимчасової споруди вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил у позивача, починаючи з 20.09.2018 року в контексті норм частини другої статті 122 КАС України виникли підстави, що дають йому, як суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Отже, на переконання суду, у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом з 20.09.2018 року. Тож, звернувшись з даним адміністративним позовом до суду 28.12.2019 року позивач пропустив встановлений частиною другою статті 122 КАС України для суб`єкта владних повноважень тримісячний строк звернення із адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи наведені позивачем у заяві від 04.01.2020 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду причини поважності пропуску строку звернення до суду, суд враховує таке.

Зазначаючи про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, позивач посилається на те, що вже звертався з відповідними позовами до Господарського суду Львівської області, однак ухвалами від 23.09.2019 року та 04.10.2019 року вказані позовні заяви повернуто без розгляду. При цьому, стверджує, що однією із вагомих причин пропуску строку на апеляційне оскарження послугувала відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка не передбачає звільнення позивача від сплати судового збору та відсутністю фінансування державних органів в частині сплати судового збору за подання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг.

З цього приводу суд звертає увагу позивача на те, що підставами для визнання причин пропуску строку звернення із позовом поважними, визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

На переконання суду, посилання позивача на наявність ухвал Господарського суду Львівської області від 23.09.2019 року та 04.10.2019 року, якими позовні заяви позивача повернуто без розгляду, як на поважність причин пропуску строку звернення до суду є безпідставними, оскільки, як слідує із їх змісту, такі постановлені у зв`язку з недотриманням позивачем вимог процесуального законодавства (неусуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху та зверненням до суду з порушенням правил предметної юрисдикції), а відтак, зазначені доводи позивача, не можуть розглядатися судом як докази поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, адже є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, які не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з даним адміністративним позовом чи пов`язані з дійсно істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що перешкоджають особі вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Щодо посилань позивача на відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору на апеляційне оскарження ухвал Господарського суду Львівської області від 23.09.2019 року та 04.10.2019 року суд зазначає, що оцінку таким доводам вправі надавати відповідний суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у випадку оскарження саме вказаних ухвал позивачем в апеляційному порядку.

Жодних інших доказів, крім зазначених у поданій заяві від 24.01.2020 року щодо пропуску строку звернення до суду, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду позивачем не надано.

Таким чином, обставини наведені позивачем у заяві від 24.01.2020 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача.

Отже, суд вважає неповажними причини пропуску позивачем, як суб`єктом владних повноважень строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, який встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а на обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач не навів жодних поважних причин його пропуску та не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення із позовною заявою, суд дійшов висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд встановив, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №194 від 21 грудня 2019 року.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивачеві слід повернути сплачений ним за подання цього позову судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 122, 123, 169, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернути Франківській районній адміністрації Львівської міської ради судовий збір в сумі 1921,00 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №194 від 21 грудня 2019 року.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.