Справа № 420/7036/19
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7036/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо визначення ОСОБА_1 суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 915,30 євро згідно розрахунку №038364 від 31.08.2019 року;

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №166832 від 21.10.2019 року.

Позов обґрунтовано наступним.

Позивач ОСОБА_1 у жовтні місяці 2019 року отримав від Державної служби України з безпеки на транспорті копію акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №169683 від 31.08.2019 року в якому вказується, що при перевірці на автодорозі М-28 «Одеса-Южний» виявлено надання послуг з перевезення вантажу автомобілем марки Renault 385, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно ТТН серія 12 ААЗ № 713179 від 31.08.2019, при цьому у водія ОСОБА_2 відсутні документи, перелік яких визначений ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами. Перевищення вагового обмеження на строєну вісь становить 27,16 т (13,17%) при допустимій нормі 24, 00 т.

Відповідальність за порушення передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Разом з вказаним актом перевірки позивач отримав також розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 038364 від 31.08.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 визначено до сплати 915,30 Євро.

15.10.2019 року ОСОБА_1 отримав поштою з Управління Укртрансбезпеки в Одеській області запрошення від 07.10.2019 за вих. № 57632/32/24-19 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

22.10.2019 року позивачем отримано лист Управління Укртрансбезпеки в Одеський області від 22.10.2019 № 62612/32/24-19 з копією постанови № 166832 від 21.10.2019 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700, 00 грн., що передбачено ч.1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

ОСОБА_1 жодних порушень вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчинялося, а відтак дії відповідача з нарахування позивачу плати за проїзд та винесення постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій є протиправними з огляду на наступне.

30.05.2019 року, тобто до проведення перевірки Укртрансбезпеки, яка оформлена актом від 31.08.2019 №169683, транспортний засіб марки Renault 385, державний номерний знак НОМЕР_1 , не експлуатувався Позивачем, а також був переданий у власність іншій особі.

Фактичним власником автомобіля марки Renault 385, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .

Транспортний засіб марки Renault 385, державний номерний знак НОМЕР_1 перевозив подільний сипучий вантаж - зерно, загальна маса транспортного засобу з вантажем не перевищувала дозволеної норми в 44,00 т, оскільки разом з вказаним транспортним засобом для перевезення використовувався напівпричіп-контейнеровоз державний номер НОМЕР_3 (про що зазначено в ТТН серія 12ААЗ № 713179 від 31.08.2019), маса якого з вантажем складала 42,240 т.

Тобто, порушення вагових параметрів під час завантаження транспортного засобу не було.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 02.12.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача 06.12.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером ОДЕСА ЦОКК 950.

23.12.2019 року за вх. ЕП/10171/19 від представника Державної служби України з безпеки на транспорті Кучеренко Г.А. (за довіреністю) надійшов відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтовано наступним.

Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативи, затвердженого постановою КМУ №879 від 27.06.2007 року встановлено проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

31.08.2019 року інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області в пункті габаритно-вагового контролю автодорога М-28 Одеса -Южний згідно направлення на рейдову перевірку №026343 від 27.08.2019 року було здійснено перевірку транспортного засобу марки Renault 385 Магнум д/н НОМЕР_4 , що належить позивачу.

Після проведеного зважування виявлено перевищення вагових параметрів автомобіля на строєну вісь, у зв`язку з чим, він віднесений до великовагового та складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №169683 від 31.08.2019 року; Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.08.2019 року №041198; Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2019 року; Розрахунок плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування до Акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.08.2019 року № 038364.

Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів відображено маршрут руху автомобіля, відстань перевезення, осьове навантаження строєної осі з одиночними шинами, що перевищує нормативне на 3,16 гони. Зазначені параметри відповідають показникам чеку зважування та вказують на перевищення нормативних параметрів на строєну вісь. Саме це і стало підставою складення Розрахунку плати за проїзд від 31.08.2019 року відповідно до постанови КМУ від 27.06.2007 року №879 якою затверджені Ставки за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Розрахунок плати за проїзд не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов`язків для позивача, оскільки не може бути предметом спору відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі №803/3/18.

Відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567, у зв`язку із порушенням позивачем законодавства про транспорт, Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області винесено Постанову, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700, 00 грн.

Відтак, дії відповідача та винесені ним рішення вчинені в межах повноважень встановлених Конституцію України, Законом України «Про автомобільний транспорт».

09.01.2019 рок за вх. №802/20 представником позивача надано відповідь на відзив, в якій підтримано правову позицію викладену в адміністративному позову та, крім іншого, зазначено, що позивачем не оскаржується розрахунок №038364 від 31.08.2019 року, а позивач просить визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо визначення саме ОСОБА_1 суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 915,30 євро згідно розрахунку № 038364 від 31.08.2019, через те, що позивач не був перевізником і взагалі не мав ніякого відношення до вантажного перевезення, а тому твердження відповідача, стосовно того, що розрахунок плати за проїзд не може бути предметом спору є необґрунтованими.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 - далі), РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 є фізичною особою-підприємцем, державну реєстрацію здійснено 11.05.2006 року за № 0003788, види діяльності, які здійснює суб`єкт підприємництва (за КВЕД): 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний), 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту відповідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно даних товарно-транспортної накладної серії 12ААЗ №713179 від 31.08.2019 року автомобільним перевізником ТОВ «ЗАХІДНИЙ АГРАРНИЙ ХОЛДИНГ», водієм ОСОБА_2 здійснювалось перевезення вантажу (пшениця 3-й клас) масою 29440 т (а/с. 15).

Перевезення здійснювалось на автомобілі марки Renault (сідловий тягач), державний номер НОМЕР_1 (право власності ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ), у зв`язці зі спеціалізованим напівпричепом (контейнеровозом) марки ЕХО державний номер НОМЕР_7 (право власності ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ) (а/с. 16).

31.08.2019 року складено Довідку №038364 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно якої повна маса транспортного засобу становить 43195 тонн.

31.08.2019 року складено Акт №041198 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів.

Від підписання Акта №0021777 водій ОСОБА_2 відмовився, про що здійснено відповідний запис.

31.08.2019 року складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №038364, за яким сума, що підлягає сплаті становить 915,3 євро.

31.08.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області складено Акт №169683, яким встановлено порушення ст. 48, абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: під час надання послуг з перевезення вантажу згідно ТТН серія 12ААЗ №713179 від 31.08.2019 року, у водія відсутні документи перелік яких визначений ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентним уповноваженим органом.

Від підписання Акту №169683 та надання пояснень водій ОСОБА_2 відмовився про що наявна відповідна відмітка у Акті №169683.

07.10.2019 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області на адресу позивача направлено повідомлення-запрошення №57532/32/24-19 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення.

21.10.2019 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області винесена постанова №166832, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн.

22.10.2019 року на адресу позивача Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області направлено лист-повідомлення №62612/32/24 про необхідність сплати адміністративно-господарського штрафу та постанову №166832 від 21.10.2019 року.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі».

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник, на думку позивача, в результаті протиправних дій Державної служби з безпеки на транспорті щодо складення розрахунку плати за проїзд та щодо винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу на підставі Акта перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Статтею 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до пп.15 п.5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо визначення ОСОБА_1 суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено:

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні;

Ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні;

Порядок тимчасового обмеження або заборони руху транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на окремих ділянках автомобільних доріг загального користування (Порядок №879 - далі).

Порядок №879 визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування та крім того механізм справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. 4 пункту 1 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно пунктів 20, 21 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд).

Судом встановлено, що посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті 31.08.2019 року складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №038364, за яким сума, що підлягає сплаті становить 915,3 євро.

Вказаний розрахунок складений відносно ОСОБА_1 (платник).

З таки діями відповідача позивач не погоджується.

З цього приводу суд зазначає наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в Постановах Верховного Суду (ч.5 ст. 242 КАС України).

Суд вважає необхідним зазначити правову позицію сформовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 року у справі №800/3/18 (провадження №К/9901/54235/18):

« 26. За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

27. За змістом частини п`ятої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства».

Розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому він не може бути предметом спору, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №800/3/18.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.04.2019 року по справі №805/148/18-а (адміністративне провадження №К/9901/51774/18).

Разом з цим, позивачем не оскаржується розрахунок №038364 від 31.08.2019 року, а позивач просить визнати протиправними дії Державної служби України з безпеки на транспорті щодо визначення саме ОСОБА_1 суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 915,30 євро згідно розрахунку № 038364 від 31.08.2019.

Як встановлено судом, власником автомобіля марки Renult (сідловий тягач), державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

Відповідно до ст.13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власність не тільки дає переваги тим, хто її має, а й покладає певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників.

Принципове значення має положення Конституції щодо того, що власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки в своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Щодо проведеного габаритно-вагового контролю.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, відповідно до п.п.3,4 якого органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи, які здійснюють контроль шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (Порядок №1567 - далі).

Пункт 4 Порядку №1567 передбачає, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункти 12, 13, 14 Порядку №1567).

Пунктом 19 Порядку №1567 встановлено, що рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Так, у направленні на рейдову перевірку №026343 від 27.08.2019 року зазначено, що направлення видане для проведення рейдової перевірки транспортних засобів, строк проведення перевірки з 27.08.2019 по 02.09.2019 року.

Як передбачено пунктом 16 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю, що і було здійснено посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області 31.08.2019 року.

Дія Порядку №879 поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України;

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено вимоги, що висуваються до автомобільного перевізника, а саме:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут

забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

забезпечувати безпеку дорожнього руху;

забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

В матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна серії 12ААЗ №713179 від 31.08.2019 року, згідно якої здійснювалось перевезення вантажу (пшениця 3-й клас) в якій зазначено, що автомобільним перевізником є ТОВ «ЗАХІДНИЙ АГРАРНИЙ ХОЛДИНГ» (адреса: 81100, Львівська область, Пустомитівський район., м. Пустомитин, вул. Грушевського, буд 8, ), водій - ОСОБА_2 , посвідчення ВЕВ НОМЕР_9 .

Товарно-транспортна накладна (ТТН) є основним первинним документом, який містить інформацію про перевезення вантажу, обсяги такого перевезення та відповідальних за його здійснення осіб. Цей документ використовується для внутрішніх (в межах України) перевезень.

Нормативно-правовою базою для використання ТТН є:

ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт»;

п. 11 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363;

«Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», затверджений постановою КМУ від 25.02.2009 № 207.

В адміністративному позові позивач зазначає, що на момент проведення перевірки Укртрансбезпеки, транспортний засіб марки Renult 385, державний номерний знак НОМЕР_1 , не експлуатувався позивачем, а також був переданий у власність іншій особі.

В матеріалах справи наявний Договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 30.05.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 (Боржник) та ОСОБА_2 (Кредитор) погоджуються на передачу Боржником Кредиторові автомобіля марки Renult 385, тип ТЗ - сідловий тягач-Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) якого має №VF22GVA0C0017190, державний номерний знак НОМЕР_1 , взамін сплати боржником Кредиторові 200000,00 (двісті тисяч грн. 00 коп.) в рахунок погашення боргу за договором позички від 25.12.2018 року, оформленого розпискою.

Відповідно до пункту 5 Договору, право власності у Кредитора на автомобіль, зазначений у пункті 1 цього договору, виникає з моменту передання Кредитору автомобіля, ключів до нього та усіх необхідних документів на автомобіль за актом приймання передачі автомобіля.

Пунктом 6 зазначеного Договору передбачено, що вказаний у цьому договорі автомобіль підлягає перереєстрації у відповідному Сервісному центрі МВС/Центрі надання адміністративних послуг.

Відповідно до Акту приймання-передачі від 30.05.2019 року, Боржник передав, а Кредитор прийняв: автомобіль марки Renult 385, тип ТЗ - сідловий тягач-Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) якого має №VF22GVA0C0017190, державний номерний знак НОМЕР_1 , колір червоний; ключі від дверей та замка запалення вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 22.11.2012.

Проте, станом на 31.08.2019 року ОСОБА_2 (водій, що здійснював перевезення) не був власником автомобіля марки Renult 385, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки передача права власності не була оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд звертає увагу позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №683/2694/16-ц (провадження № 61-17988св18), із зазначенням наступного:

«Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Отже, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спірний автомобіль у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV відсутні підстави для зняття з нього арешту.

При цьому суди правильно послались на те, що сам по собі договір купівлі-продажу від 12 липня 2012 року вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця».

Тобто, із зазначеного можна дійти висновку, що Договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 30.05.2019 року (між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності на автомобіль марки Renult 385, державний номерний знак НОМЕР_1 .

А відтак, власником автомобіля марки Renult (сідловий тягач), державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

Як передбачено пунктом 16 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю, що і було здійснено посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області 31.08.2019 року.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Пунктом 4 Порядку №879 встановлено, що робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Так, 31.08.2019 року, на ділянці а/д М-28 «Одеса-Южний» здійснено зважування транспортного засобу марки Renult (сідловий тягач), державний номер НОМЕР_1 , у зв`язці зі спеціалізованим напівпричепом марки ЕХО державний номер НОМЕР_7 .

Відповідно до п. 12. Порядку №879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За результатами зважування транспортного засобу позивача сформовано талон №10364 в якому зазначені наступні дані: Укртрансбезпека , вага №440, дата 31.08.2019, час 04:01, режим динамічний, номер НОМЕР_4, загальна вага 43195 кг. (із окремим зазначенням ваги на кожну окрему ось транспортного засобу).

У адміністративному позові позивач зазначає, що з Акту перевірки від 31.08.2019 року №169683 не можливо встановити на яких вагах проводилось зважування (марка, серійний номер).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку №879).

Тобто, із положень Порядку №879 можливо зробити висновок, що саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо здійснення габаритно-вагового контролю.

В Акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.08.2019 року №169683, не перебачено зазначення марки, серійного номеру ваг, на яких здійснювалось зважування транспортного засобу.

31.08.2019 року за підписом посадової особи управління Укртрансбезпеки у Чернігівській області складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю №038364.

Стаття 48 Закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно абз.2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частина 3 статті 48 Закону, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (в редакції, чинній на час проведення перевірки) передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Перевезення вантажу здійснювалось водієм ОСОБА_2 на автомобілі марки Renult (сідловий тягач), державний номер НОМЕР_1 , у зв`язці зі спеціалізованим напівпричепом марки (Н/ПР - контейнеровоз - Е) ЕХО державний номер НОМЕР_7 .

Відповідно до пунктів 2, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 року № 1094.

Згідно пункту 21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

При перевірці встановлено, що рух автомобільними дорогами України здійснювався із перевищенням вагових обмежень, а дозвіл, що дає право на такий рух у водія ОСОБА_2 - відсутній.

Відповідно до п. 1.10 ПДР габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

У Довідці №038364 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 31.08.2019 року зазначено, що навантаження на осі становить: 1) 5525 тонн; 2) 10510 тонн; 3) 9845 тонн; 4) 8925 тонн; 5) 8390 тонн.

Загальна маса транспортного засобу становить 43195 тонн.

Пунктом 20 Порядку №879 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансбезпеки складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю ( пп. 5 п. 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України Міністерства внутрішніх справ України 10.10.2013 №1007/1207).

Актом №041198 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 31.08.2019 року встановлено, що відстань між осями (метрів) дорівнює: 5,6 м., 5,2 м., 1,3 м., 1,3 м.

З урахуванням положень пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, осі спеціалізованого напівпричепа є строєними, навантаження на які не повинно перевищувати 24 тонн.

Крім того, спеціалізований напівпричеп марки EXO державний номер НОМЕР_7 є контейнеровозом про що зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 для якого встановлюються окремі нормативи навантаження.

Актом №041198 зафіксовано, що осьове навантаження становить: 1) 5525 тонн (нормативно допустиме 11 тонн), 2) 10510 тонн (нормативно допустиме 11 тонн), строєні осі 9845 тонн, 8925 тонн, 8390 тонн (у сумі 27160 тонн) (нормативно допустиме 24 тонн).

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням (для контейнеровозів) - на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

За результатами габаритно-вагового контролю фактична маса транспортного засобу (маса транспортного засобу та маса вантажу) становить 43195 тонн, а навантаження на строєні осі дорівнює - 27160 тонн.

Сполучник "або" (який використано в абз. 3 п. 22.5 22.5 Правил дорожнього руху України) - уживається на означення того, що з ряду перелічуваних предметів (явищ і т. ін.) можливий тільки один (Академічний тлумачний словник української мови 1970-1980 за посиланням http://sum.in.ua/s/abo).

Таким чином, фактична маса транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_2 , але який належить на праві власності позивачу, відповідає нормативним параметрам, проте навантаження на строєні осі перевищує встановлені нормативи, що є порушенням вагових параметрів.

В Акті №169683 від 31.08.2019 року зафіксовано встановлене порушення Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів та порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізниками повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження, у даному випадку, на строєну вісь більше 24,00 тон.

Навіть у випадку доведення можливості переміщення вантажу, ця обставина не спростовує встановленого під час зважування перевищення допустимого осьового навантаження. Наведеними вище нормативними актами не передбачається можливості звільнення перевізника від обов`язку сплати коштів за проїзд великовагового транспорту у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля.

Згідно чинного законодавства та жодними вітчизняними чи міжнародними нормативними документами не передбачені виключення з Правил дорожнього руху України щодо правильності розміщення та кріплення вантажу при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Щодо відповідальності за встановлені порушення.

Пунктом 20 Порядку №1567 встановлено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25 Порядку №1567).

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 до Порядку №1567 (пункт 27 Порядку №1567).

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням зазначеного, винесена 21.10.2019 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №166832, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн. - є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 8 Конституції України, частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії" (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Застосовуючи принцип "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", слід зазначити, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

На підставі викладеного суд відхиляє доводи позивача про невідповідність постанови про накладення адміністративно-господарських санкцій встановленій формі

У "Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією", опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що "критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття".

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ, вмотивовувати - наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його прийняття.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 12,139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 телефон: .

Державна служба України з безпеки на транспорті (, адреса: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, телефон: , e-mail: ) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (, адреса: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4, телефон: , e-mail: )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.