Справа № 400/1257/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1257/19
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

при секретарі Жигайлової О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11:08 год у м.Миколаєві у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування абзаців наказу та наказу

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати абзаци 6 та 7 пункту 2 наказу Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС або відповідач) від 12.11.2018р. № 718 про оголошення зауваження за «неналежне виконання службових обов`язків, організацію роботи підлеглих у частині забезпечення надходжень у погашення заборгованості з єдиного внеску у вересні 2018 року, що призвело до невиконання зазначеного індикативного показника»;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДФС від 07.03.2019р. № 31-дс про оголошення заступнику начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - Головне управління) ОСОБА_1 догани за «неналежне виконання посадових обов`язків, незадовільний стан організації роботи та відсутність ефективного контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, зокрема погашення боргу».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при прийнятті оскаржуваних наказів ДФС не дотрималась вимог Закону України від 10.12.2015р. № 889-VIII «Про державну службу» (надалі - Закон № 889). Крім того, на думку ОСОБА_1 , відповідач не довів факт неналежного виконання позивачем посадових обов`язків.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховані доводи викладені в Акті перевірки, а саме сукупність виявлених перевіркою порушень свідчить про вчинення позивачем дисциплінарного проступку внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків. Також, апелянт зазначає, що оскаржувані наказ прийняті у відповідності до вимог законодавстав України, а тому позовні вимоги є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

15.01.2020 року ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ДФС від 17.02.2016р. № 378-о ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника Головного управління. Відповідно до абзацу третього пункту 2 частини другої статті 6 Закону № 889, ця посада віднесена до категорії «Б» посад державної служби.

Згідно з наказами Головного управління від 24.04.2018р. № 907 «Про розподіл обов`язків між керівництвом Головного управління ДФС у Миколаївській області» (т. спр. 3, арк. 44-46), від 11.09.2018р. № 2002 «Про розподіл обов`язків між керівництвом Головного управління ДФС у Миколаївській області» (т. спр. 3, арк. 48-50), у вересні 2018 року позивач керував роботою, зокрема, управління погашення боргу Головного управління.

09.10.2018р. директор Департаменту погашення боргу ДФС направив до Директора організації роботи Служби лист № 2113/99-99-17-02-18 «Про надання пропозицій до проекту наказу за підсумками роботи у вересні 2018 року» (надалі - Лист від 09.10.2018р., т. спр. 2, арк. 224).

У Листі від 09.10.2018р. зазначено, що «… індикативний показник із надходжень по єдиному соціальному внеску зокрема не виконано ГУ ДФС у Миколаївській (91,6 %) та Харківській (93,3 %) областях. Зазначене стало наслідком в тому числі неналежної організації роботи зі стягнення ЄСВ, так по ГУ у Миколаївській області при загальній сумі заборгованості без банкрутів 257,8 млн грн. надходження від заходів склали лише 3,7 млн грн. (1,3 %) … при цьому зазначені ГУ майже не користуються своїм правом звернення до ДВС з відповідними поданнями на заборону виїзду за кордон боржникам або посадовим особам підприємств боржників, направлено з початку року всього 36 … звернень до ДВС … при цьому результат відсутній …».

З урахуванням цього, директор Департаменту погашення боргу висловив у Листі від 09.10.2018 пропозицію «… заступнику начальника ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків, організацію роботи підлеглих в частині забезпечення надходжень в погашення заборгованості з єдиного соціального внеску що призвело до невиконання індикативних показників …» оголосити догану.

Листом від 31.10.2018р. № 33839/7/99-99-17-03-17 (т. спр. 2, арк. 227) директор Департаменту погашення боргу ДФС звернувся до начальника Головного управління з приводу забезпечення «… до 31 жовтня надання … ОСОБА_1 … пояснення на ім`я в.о. Голови ДФС Власова О.С. …».

31.10.2018р. позивач подав пояснення (т. спр. 2, арк. 229), в яких не заперечив інформацію щодо невиконання індикативних показників за вересень 2018 року, проте зазначив, зокрема, що індикативні показники з ЄСВ за 9 місяців 2018 року були виконані на 101,5%. Також ОСОБА_1 виклав обставини, що, на його думку, свідчать про наявність об`єктивних перешкод у погашенні податкового боргу з ЄСВ.

На підставі Листа від 09.10.2018р. та пояснень ОСОБА_1 від 31.10.2018р. ДФС пунктом 2 наказу (абзаци 6 та 7) від 12.11.2018р. № 718 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у вересні 2018 року» (надалі - Наказ № 718, т. спр. 1, арк. 88-101), з посиланням на пункт 1 частини першої статті 66 Закону № 889, оголосила позивачу зауваження за «… неналежні виконання службових обов`язків, організацію роботи підлеглих у частині забезпечення надходжень у погашення заборгованості з єдиного внеску у вересні 2018 року, що призвело до невиконання зазначеного індикативного показника …».

Згідно з наказом Головного управління від 25.10.2018р. № 518-в, з 12.11.2018р. по 30.11.2018р. ОСОБА_1 перебував у відпустці (т. спр. 1, арк. 140).

Доказів ознайомлення позивача з Наказом № 718 відповідач не надав.

Відповідно до наказу ДФС від 12.10.2018 № 659, в період з 22.10.2018р. по 02.11.2018р. робоча група працівників органів ДФС провела перевірку Головного управління «… з метою вивчення стану організації роботи з питань вжиття заходів з погашення податкового боргу, застосування заходів впливу до платників, що мають борг (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та застосування до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, та з інших питань …», результати якої оформила атом від 02.11.2018р. № 1161/99-99-06-01-02-20 (надалі - Акт, т. спр. 1, арк. 179-247, т. спр. 2, арк. 1-198).

30.11.2018р. керівник Департаменту внутрішнього аудиту ДФС направила керівнику ДФС доповідну записку (№ 1292/99-99-06-01-02-20), в якій стисло виклала інформацію з Акта та висловила пропозиції: «… з метою поліпшення стану організації роботи територіальних органів ДФС у Миколаївській області, а також посилення відповідальності посадових осіб за виконання покладених службових обов`язків, вважала би за доцільне зобов`язати керівництво ГУ ДФС у Миколаївській області забезпечити усунення виявлених перевіркою недоліків, порушень вимог чинного законодавства, недопущення їх у подальшій роботі та вжиття відповідних заходів впливу, у тому числі шляхом ініціювання дисциплінарних проваджень стосовно посадових осіб, якими допущено виявлені перевіркою порушення та недоліки …» (надалі - Доповідна записка, т. спр. 1, арк. 127-134).

Реакцією керівника ДФС на Доповідну записку було доручення (від 05.12.2018р. №175/99-99-01-25д(06), надалі - Доручення, т. спр. 1, арк. 135-136), підпунктом 4.1 пункту 4 якого директор Департаменту внутрішнього аудиту ДФС була зобов`язана направити «… матеріали до Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ДФС, передбачені ст. 73 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», стосовно заступника начальника ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 О.Л. …».

07.12.2018р. керівник Департаменту внутрішнього аудиту ДФС направила до Головного управління лист № 38090/7/99/06-01-02-17 «Про надання пояснень та матеріалів» (т. спр. 1, арк. 126), в якому, з посиланням на «… ініційоване питання порушення дисциплінарного провадження стосовно … ОСОБА_1 …», зобов`язала Головне управління не пізніше 13.12.2018р. забезпечити надання, зокрема пояснень позивача на ім`я Голови ДФС, а також його безпосереднього керівника та інших осіб, яким відомі обставини, що стали підставою для порушення дисциплінарного стягнення.

12.12.2018р. начальник Головного управлення направив керівнику Департаменту внутрішнього аудиту ДФС лист № 5646/8/14-29-17-16 (т. спр. 1, арк. 42), до якого додав свої пояснення, пояснення ОСОБА_1 , характеристику на ОСОБА_1 та біографічну довідку позивача (арк. спр. 43-61).

У поясненнях від 12.12.2018р. (т. спр. 1, арк. 46) позивач зазначив, зокрема, що у Доповідній записці не конкретизовано, в чому саме полягає дисциплінарний проступок, коли він був вчинений тощо. Крім того, ОСОБА_1 заперечив свою причетність до певних подій, вказаних у Доповідній записці, та зауважив, що притягнення до дисциплінарної відповідальності є законним у тому випадку, коли дотримані встановлені частиною п`ятою статті 74 Закону № 889 строки.

Пояснення начальника Головного управління від 12.12.2018р. (т. спр. 1, арк. 45) за змістом майже не відрізняються від пояснень позивача. Додатково начальник Управління вказав, що «… у зазначеній доповідній записці переписано перелік порушень, виявлених актом перевірки … від 02.11.2018р. … ГУ ДФС у Миколаївській області направлено зауваження до цього акту листом від 06.11.2018р. … В доповідній наші зауваження не враховано …».

У «Додаткових поясненнях до відзиву на адміністративний позов» ( т. спр. 1, арк. 169-178) ДФС зазначила, що зауваження Головного управління до Акту «… були розглянуті у встановленому порядку …».

Доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

22.12.2018р. посадові особи ДФС склали «Акт про ненадання пояснень» (№ 1416/99-99-06-01-02-20, надалі - Акт про ненадання пояснень, т. спр. 2, арк. 223), в якому, зокрема, вказано: «… за результатами тематичної перевірки стану організації роботи ГУ ДФС у Миколаївській області, ініційовано питання порушення дисциплінарного провадження стосовно … ОСОБА_1 . Для забезпечення вимог ст. 73 Закону України «Про державну службу», з метою формування дисциплінарної справи, до Головного управління ДФС у Миколаївській області направлено лист від 07.12.2018р. № 38090/7/99-99-06-01-02-17. Станом на 22.12.2018р. пояснення інших осіб, яким відомі обставини, що стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, не надано …».

Також, у зазначених вище «Додаткових поясненнях …» ДФС вказала, що «… не засіданні Дисциплінарної комісії ДФС, яке відбулось 21.01.2019р., було відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 …».

Відповідне рішення у матеріалах справи відсутнє.

Листом від 25.01.2019р. № 2377/7/99-99-00-ДК-17 (т. спр. 1, арк. 39-40) голова дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ДФС повідомила позивача про відкриття дисциплінарного провадження стосовно нього за фактом неналежного виконання посадових обов`язків та запропонувала «… надати особисті пояснення щодо обставин та причин вчинення дисциплінарного проступку, усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі …».

Листом від 28.01.2019р. № 421/8/14-29-01-03-09 (т. спр. 1, арк. 41) позивач повідомив голову дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ДФС (надалі - Комісія) про те, що пояснення були надані 12.12.2018, а також висловив намір взяти участь у засіданні Комісії.

Листом від 30.01.2019р. № 2827/7/99-99-00-ДК-17 (т. спр. 1, арк. 137-138) голова Комісії повідомила ОСОБА_1 про те, що чергове засіданні Комісії «… відбудеться орієнтовано 7 лютого 2019 року …».

Наказом Головного управління від 01.02.2019 № 19-К позивач був відряджений до міста Києва для участі у черговому засіданні Комісії.

Доказів того, що 07.02.2019 відбулось, як стверджував відповідач у «Додаткових поясненнях …» чергове засідання Комісії, матеріали справи не містять.

Крім вказаних вище документів, матеріали дисциплінарної справи, що їх надав відповідач, містять: не підписану інформаційну довідку (т. спр. 2, арк. 216-220), не підписаний висновок від 21.02.2019р. про наявність у діях державного службовця ОСОБА_1 дисциплінарного проступку (надалі - Висновок, т. спр. 2, арк. 211-215), подання керівнику ДФС за підписом голови Комісії (від 26.02.2019р. № 305/99-99-00-ДК-18, надалі - Подання, т. спр. 2, арк. 210) з рекомендацією застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Згідно з викладеним у Поданні «… за результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи (протокол засідання від 21.02.2019р. № 3) у діях заступника начальника ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 виявлено вчинення дисциплінарного проступку, що полягає у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків …».

Вказаний вище протокол засідання Комісії від 21.02.2019р. № 3 відповідач суду не надав.

Наказом від 07.03.2019р. № 31-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (надалі - Наказ № 31-дс, т. спр. 1, арк. 25-31). Згідно з цим наказом, позивачу було оголошено догану за «… неналежне виконання посадових обов`язків, незадовільний стан організації роботи та відсутність ефективного контролю за діяльністю підпорядкованих підрозділів, зокрема погашення боргу, чим не дотримано Положення про Головне управління ДФС у Миколаївській області в частині незабезпечення повноважень відповідно до затвердженого розподілу обов`язків, що призвело до порушення вимог чинних нормативно-правових актів та ненадходження до бюджету належних платежів, а саме: зменшення в ІПК податкового боргу за ТОВ «Астера-Лайт», без підтвердних первинних документів та свідчить про ймовірне перекручення показників; направлення податкових вимог з порушенням терміну, а також зволікання з формуванням податкових вимог; порушення термінів реєстрації податкової застави у відповідному державному реєстрі; незабезпечення роботи у частині формування вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та їх надсилання, ненаправлення (несвоєчасне направлення) до органів державної виконавчої служби вимог про сплату боргу за платниками єдиного внеску при виникненні або зростанні такого боргу тощо …».

Підставами для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у Наказі зазначені: Акт, зауваження до Акта, Доповідна записка, Доручення, Подання, пояснення ОСОБА_1 від 12.12.2018р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Наказ №718 ані за змістом, ані за формою не є рішенням суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення, оскільки підставою для його видання був не факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а необхідність узагальнення показників роботи структурних підрозділів та територіальних органів ДФС. Також, суд визнав, що відповідач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами дотримання процедури дисциплінарного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Засади дисциплінарної відповідальності регулюються главою 2 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.

Згідно ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 2 пердбачено, що для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Стаття 65 Закону України «Про державну службу» визначає підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частина 2 Закону України «Про державну службу» зазначає, що дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Частиною 3 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Стаття 66 Закону України «Про державну службу» містить види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування.

До державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Частина 2 встановлює, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У відповідності до ч.3 цієї статті, у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

У відповідності до ч.7 цієї статті вставнолено, що за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 67 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Стаття 68 Закону України «Про державну службу» встановлює суб`єктів, уповноважені порушувати дисциплінарні провадження та застосовувати дисциплінарні стягнення.

Стаття 71 Закону України «Про державну службу» регулює порядок здійснення дисциплінарного провадження.

Зокрема, частиною 1 статті встановлено, що порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Згідно ч. 1 ст.73 Закону України «Про державну службу» з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

У відповідності до ч. 2 Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 6) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 8) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 9) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 10) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Стаття 74 Закону України «Про державну службу» містить гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, а саме передбачає, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Чатсиною 2 встановлено, що дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Частина 3 передбачає, що за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Також, згідно ч.4 дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Частиною 5 передбачено, що дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Разом з тим, згідно ст. 75 Закону України «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

У відповідності до ч.1 ст. 76 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

У відповідності до ст. 78 Закону України «Про державну службу» рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ГУ ДФС у Миколаївській області від 25.10.2018р. №518-в позивачу було надано відпустку з 12 по 26 листопада 2018 року, тому притягнення його до дисциплінарної відповідальності під час відпустки (наказ 718 датовано 12.11.2018р.) не допускається згідно приписів норми частині 4 статті 74 Закону (т.1 а.с.65).

Крім того, вірно встановлено судом першої інстанції, що пояснення, що були надані ОСОБА_1 31.10.2018р. (т. 2, арк. 229) на Лист від 09.10.2018р. (т. 2, арк. 227), не є поясненнями з приводу вчиненого дисциплінарного проступку, оскільки у Листі від 09.10.2018р. йдеться про виконання Головним управлінням індикативного показника з надходжень з єдиного соціального внеску та про неналежну організацію роботи зі стягнення ЄСВ.

В матеріалах справи відсутні докази проведення службового розслідування, відомостей коли саме було відкрито дисциплінарне провадження, та тривалість проведення службового розслідування відповідачем до суду не надано.

Разом з тим, в порушення ст. 75 Закону України «Про державну службу» відповідачем перед накладенням дисциплінарного стягнення не було отримано у позивача письмові пояснення.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано суду жодних доказів встановлення персональної відповідальності заступника начальника Головного управління за результати діяльності цього управління, в тому числі за виконання індикативних показників.

Колегією суддів встановлено, що до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення, а саме оголошено зауваження на підставі абзаців 6 та 7 пункту 2 наказу Державної фіскальної служби України від 12.11.2018р. № 718 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів», однак при цьому службове розслідування не проводилось, дисциплінарне стягнення накладено під час перебування позивача у відпустці.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що саме відповідач мав довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами відповідність прийнятих ним наказів критеріям, зазначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак при виданні оскаржуваних наказів вказані вище умови не були виконані.

Щодо Наказу ДФС від 07.03.2019р. № 31-дс, колегія суддів зазначає, що в описовій частині цього наказу наведено проступки, скоєні до 07 березня минулого 2018 року, тобто від часу скоєння переважної більшості описаних дисциплінарних проступків минуло понад рік.

Судовою колегією встановлено, що Акт перевірки від 02.11.2018р. №1161/99-99-06- 01-02-20, за результатами якого видано наказ №31, обмежив перевірений період 9-ма місяцями 2018 року, то розглядати в рамках дисциплінарного провадження можна було лише порушення, які мали місце протягом квітня - вересня 2018 року, однак фактично в оскаржуваному наказі охоплено події за всі роки, описані в акті.

Крім того, в матеріалах справи відсутні матеріали дисциплінарної справи, тобто відповідачем в порушення процедури притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, оголошено позивачу догану Наказом від 07.03.2019р. № 31-дс, позивача притягнуто до відповідальності за періоди, що підпадають під дисциплінарні проступки по яких минув термін притягнення до відповідальності, відсутні відомості проведення службового розслідування, надання позивачем пояснень, не можливо встановити строк проведення службового розслідування, незрозуміло, який орган або особа приймала висновок про наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який датовано 21.02.2019 року та ніким не підписаний.

Разом з тим, як вже було зазначено, з урахуванням доводів та змісту оскаржуваного наказу №718 та №31 позивача фактично притягнуто до дисциплінарної відповідальності двічі, що суперечить частині 3 статті 74 Закону.

З огляду на вищезазначене правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року - залишити без змін

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.01.2020 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик