Справа № 280/5382/19
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 січня 2020 року (15 год. 10 хв.)Справа № 280/5382/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання Стовбур А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Железняка М.В., представника відповідача Іванова С.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові розглянути по суті заяву позивача щодо наявності у позивача статусу резидента України та видати позивачу довідки-підтвердження статусу резидента України чи інший документ щодо наявності статусу резидента України;

2) зобов`язати відповідача розглянути по суті заяву позивача щодо наявності у позивача статусу резидента України та невідкладно видати позивачу довідку-підтвердження статусу резидента України чи інший документ щодо наявності статусу резидента України;

3) стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 768,40 грн. та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що позивач народилась в с.Шевченко Пологівського району Запорізької області, на момент розпаду Радянського Союзу мешкала в Узбекській РСР, отримала громадянство Узбекістану, згодом переїхала до Російської Федерації та отримала громадянство Російської Федерації. Має зареєстроване місце проживання у Російській Федерації. Через похилий вік матері, яка проживала у с.Інженерне Пологівського району Запорізької області, позивач переїхала для постійного проживання на територію України та оселилась у батьківському будинку у листопаді 2017 року. Позивач має посвідку на постійне проживання в Україні. Після смерті матері 07.02.2019 відкрилась спадщина на майно. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Пологівського нотаріального округу для оформлення спадщини і постало питання про сплату податків за отримане майно, для вирішення якого приватний нотаріус запросив довідку-підтвердження статусу резидента України чи інший аналогічний документ податкової служби. Позивач звернулась до податкового органу з метою отримати довідку, проте їх були надані роз`яснення щодо визначення статусу резидента України та відсутність норми права, яка зобов`язує податковий орган надати таку довідку. Позивач вважає, що відповіді відповідача не містять висновку про наявність чи відсутність у позивача статусу резидента, у зв`язку із чим звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 25.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 17.12.2019.

17.12.2019 відповідач надав відзив (вх. №53285), у якому зазначає, що статус резидента визначений нормами Податкового кодексу України, достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України. Також зазначає, що норми ПК України не містять необхідності одержання нерезидентом будь-яких документів від контролюючих органів. В той же час, нотаріус, який вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 17.12.2019 оголошувалась перерва до 21.01.2020.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та зазначив, що відповідач мав надати позивачу консультацію, у якій зазначити, що позивач має статус резидента України, або видати довідка про наявність такого статусу, або будь-який інший документ.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив, надав пояснення у відповідності до підстав, викладених у відзиви. Зазначив, що у податкового органу не має обов`язку видавати довідки, про яку просить позивач. Також зазначив, що у позивача із відповідачем не існує будь-яких взаємовідносин до моменту сплати податків.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 21.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , є громадянином Російської Федерації, зареєстрована у сел. Усово- АДРЕСА_1 .

Через похилий вік та стан здоров`я матері, у листопаді 2017 року позивач змінила постійне місце проживання та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

З жовтня 2018 року позивач має право постійного проживання на території України, що піддержується посвідкою на постійне проживання, виданою 17.10.2018. Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З 05.11.2018 позивач зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків з присвоєнням номеру облікової картки.

07.02.2019 мати позивача ОСОБА_2 померла. Позивач, у відповідності до довідки виконавчого комітету Інженерної сільської ради Пологівського району Запорізької області від 22.02.2019 №0536, є спадкоємцем за законом.

З метою оформлення спадщини позивач звернулась до нотаріуса, який запросив у позивача довідку-підтвердження статуту резидента України.

08.08.2019 позивач звернулася до Пологівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою про надання довідки-підтвердження статусу податкового резидента України для уникнення подвійного оподаткування між Україною та Росією.

Листом №14384/14/08-01-52-07 від 20.08.2019 позивачу надано відповідь, що з метою уникнення подвійного оподаткування фізичних осіб, які отримують доходи за межами України видається довідка-підтвердження статусу податкового резидента України. Тобто, така довідка надається у випадку отримання доходів за межами України. Також у листі зазначено про відсутність норми у ПК України, яка свідчить про необхідність одержання іноземцями від податкових органів України документів, які підтверджують статус резидента України. Особою, відповідальною за перевірку правильності сплати податку до бюджету та обов`язок визначення статусу резидента України покладається на нотаріуса, який видає свідоцтво про спадщину.

06.09.2019 позивач звернулась до ГУ ДПС у Запорізькій області із заявою про надання довідки-підтвердження статусу податкового резидента України для уникнення подвійного оподаткування між Україною та Росією.

Листом від 12.09.2019 №413/14/08-01-33-02-11 позивачу відповідач надав роз`яснення, що особа є резидентом України за умови виконання положень пп.14.1.213 п.14.1 ст.14 ПК України. Також позивачу роз`яснено, що довідкою-підтвердженням статусу податкового резидента України підтверджується, що особа є платником податків в України і є резидентом України з метою уникнення подвійного оподаткування. Така довідка надається у разі, коли особа отримує доходи за межами території України та підпадає під дію відповідного міжнародного договору України з метою уникнення подвійного оподаткування.

Вважаючи, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка полягає у відмові розглянути по суті заяву позивача щодо наявності у позивача статусу резидента України та видати позивачу довідки-підтвердження статусу резидента України чи інший документ щодо наявності статусу резидента України, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 ПК України, резиденти - це: а) юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами; б) дипломатичні представництва, консульські установи та інші офіційні представництва України за кордоном, які мають дипломатичні привілеї та імунітет; в) фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування цим податком така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого цим Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Якщо фізична особа є особою без громадянства і на неї не поширюються положення абзаців першого - четвертого цього підпункту, то її статус визначається згідно з нормами міжнародного права.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Форма довідки-підтвердження статусу податкового резидента України та порядок її видачі контролюючими органами визначено наказом ДПА України від 12.04.2002 №173 «Про підтвердження статусу податкового резидента України» (далі - Наказ № 173).

Згідно з п. 2 Наказу № 173, довідку-підтвердження статусу податкового резидента України (далі - Довідка) видає державна податкова інспекція за місцезнаходженням юридичної особи (місцем проживання фізичної особи) на своєму бланку протягом 10-ти робочих днів з моменту подання письмового звернення такої особи.

Разом з тим, що відповідно до п. 3 Наказу № 173 державні податкові інспекції за місцезнаходженням юридичної особи (місцем проживання фізичної особи) у разі подання такою особою заяви про звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерел у зарубіжній державі (далі - Заява про звільнення) або заяви про відшкодування уже сплачених податків на території зарубіжної держави (далі - Заява про відшкодування) за формами, затвердженими компетентним органом цієї зарубіжної держави з виконання міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування на її території, зобов`язані підтверджувати статус податкового резидента на цих формах підписом начальника Державної податкової інспекції та печаткою.

Довідка за формою, затвердженою наказом, або Заява про звільнення, або Заява про відшкодування, подані за формами, затвердженими компетентним органом зарубіжної країни, засвідчуються підписом керівника контролюючого органу та печаткою і видаються заявнику (уповноваженому представнику заявника) або відправляються поштою.

Отже, контролюючий орган видає платнику податків (юридичній особі, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі) Довідку або підтверджує статус податкового резидента України у відповідному розділі Заяви про звільнення або Заяви про відшкодування, які подані за формами, затвердженими компетентним органом зарубіжної країни, у випадках, коли такі особи отримують доходи за межами України та підпадають під дію міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування і звернулися до контролюючого органу за місцезнаходженням юридичної особи (місцем проживання фізичної особи) із письмовим зверненням у довільній формі. Таке звернення може бути подане особисто заявником, уповноваженою на це особою або надіслано поштою.

Таким чином, довідка, що підтверджує статус податкового резидента України видається у випадках, коли особа отримує доходи за межами України та підпадають під дію міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування.

При цьому сама форма довідки обумовлює наявність договору про уникнення подвійного оподаткування між Україною (Урядом України) та відповідною країною, зокрема графа довідки «Цим підтверджується, що названа вище особа є платником податків в Україні і є резидентом України у розумінні договору про уникнення подвійного оподаткування між Україною (Урядом України) і ____ (назва країни)» містить обов`язковий реквізит, в якому зазначається відповідна країна, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування.

Отже вищезазначена довідка розроблена відповідно до статті 14 Закону України «Про міжнародні договори України» з метою застосування міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування юридичних та фізичних осіб України, які отримують доходи за межами України.

Наведені ж позивачем доводи свідчать на користь того, що позивачу дійсно притаманні риси податкового резидента України і він відповідає його визначенню за Податковим кодексом України, що не потребує додаткового встановлення такого факту в судовому порядку, оскільки забезпечено спеціальним нормативним актом.

Однак зазначені обставини не є підставою для видання довідки, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 12.04.2002 № 173, оскільки остання є спеціалізованим документом для потреб застосування міжнародних договорів України про уникнення подвійного оподаткування, а не для посвідчення нотаріусами України договорів про дарування громадянами України належного їм нерухомого майна, оформлення спадщини, тощо.

При цьому для вчинення нотаріальних дій нотаріусом зазвичай витребовуються довідка про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Суд зазначає, що така довідка у позивача наявна.

Так, відповідно до п. 63.1 ст.63 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - Кодекс) облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) у порядку, визначеному цим Кодексом (п. 63.2 та п. 63.5 ст. 63 Кодексу).

На підставі встановлених судом фактів, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно та своєчасно.

В той же час суд зазначає, що відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27.01.2020.

Суддя Ю.В. Калашник