Справа № 760/14568/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві Хмари Світлани Олегівни на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві Хмари Світлани Олегівни, за участю третьої особи - Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови серії НК № 565232 від 11 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП); скасувати постанову серії НК № 565232 від 11 травня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірним.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що під час патрулювання Оболонського району м. Києва, до інспекторів екіпажу Рубін-0513,11 травня 2019 року біля 15 год. 00 хв. за адресою: Оболонський проспект, 15, звернувся громадянин ОСОБА_2 , який вказав на суттєве порушення ПДР автомобілем «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме на зупинку у другому ряду, що унеможливлює рух транспортного потоку по цій смузі, вказавши при цьому на водія, який припаркував вказане авто.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем винесено постанову серії НК № 565232 від 11 травня 2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП внаслідок порушення вимог пункту 15.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) у зв`язку з тим, що він, на думку відповідача, здійснив зупинку, стоянку транспортного засобу «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , суттєво перешкоджаючи іншим учасникам дорожнього руху.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем був порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що, як наслідок, привело до неповного з`ясування обставин допущених порушень ПДР при їх наявності, та не надано оцінки обставинам, приведеним позивачем у позові, при дотриманні відповідачем порядку розгляду справи.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення, зокрема, правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Таким чином, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема статей 268), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

У подібних правовідносинах таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №607/5933/16-а.

Частиною третьою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Так, відповідно до пункту 15.4 ПДР транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, належний останньому транспортний засіб «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 було припарковано у другому ряді проїзної частини дороги за адресою Оболонський проспект, 15 м. Києва.

У свою чергу, позивач вказує, що автомобіль був припаркований не ним, я його родичем, а позивач повернувся до авто аби усунути це правопорушення. Водночас, матеріали справи містять пояснення поліцейського ОСОБА_3 , який повідомив про те, що саме позивач припаркував транспортний засіб з порушенням ПДР.

У світлі викладеного колегія суддів зазначає, що саме лише посилання на те, що автомобіль був припаркований іншою особою, не є підставою для звільнення позивача від відповідальності. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б ставили під сумнів висновки відповідача про вчинення порушення саме позивачем.

Не довівши, що транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, позивач несе відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу як його власник (статті 14-1, 14-2 КУпАП).

На долученому позивачем до суду відеозаписі відображено його спілкування з працівниками поліції, у тому числі з відповідачем, під час перебування позивача на місці водія в автомобілі, припаркованому в порушення пункту 15.4 ПДР у другому ряді проїзної частини дороги.

Жодних фактів, які б спростовувати допущене позивачем правопорушення чи свідчили про порушення відповідачем порядку винесення оскаржуваної постанови, даний відеозапис не містить. У свою чергу, самі лише обставини щодо змісту розмови та манери спілкування працівників поліції та позивача, апелювання останнього нормами Конституції України та інших законів України, доказами обґрунтованості позовних вимог не є.

Беручи до уваги, що справа про спірне адміністративне правопорушення, як зазначалося вище, розглядається на місці вчинення правопорушення, а норми чинного законодавства не регламентують детальний порядок дій та необхідне місцезнаходження осіб, що беруть участь у розгляді справи, а також інших осіб, при розгляді такої справи поліцейським, то колегія суддів відхиляє доводи позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, про порушення порядку винесення оскаржуваної постанови з огляду на перебування відповідача у автомобілі патрульної поліції, присутності на місці вчинення правопорушення інших посадових осіб поліції, обставини пред`явлення посвідчення, їх спілкування тощо.

Названі позивачем обставини, які суд першої інстанції підтримав поклавши в основу оскаржуваного рішення, не є такими, що свідчать про порушення відповідачем порядку винесення оскаржуваної постанови, не вплинули та не могли вплинути на повноту і достовірність встановлення відповідачем обставин справи про адміністративне правопорушення, а отже не відобразилися на правильності висновків про порушення позивачем ПДР.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП внаслідок порушення пункту 15.4 ПДР є правомірним. У ході апеляційного розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови відповідача.

Колегія суддів також звертає увагу, що у судовому засіданні 27.01.2020, у яке позивач не з`явився, колегія суддів відмовила у задоволенні його клопотання про допит відповідача у якості свідка, оскільки інформація щодо гр. Науменка, яку позивач бажає отримати від відповідача, на переконання суду, не є необхідною для правильного вирішення даної справи.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві Хмари Світлани Олегівни задовольнити.

Скасувати рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві Хмари Світлани Олегівни, за участю третьої особи - Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов