Справа № 640/8090/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8090/19 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал Мега» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал Мега» (далі-позивач/ ТОВ «Телеканал Мега») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (дал і- відповідач/ ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 лютого 2019 року №, №, № та рішення №.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки акта перевірки є безпідставними та необґрунтованими, відповідачем не надано належних доказів щодо підтвердження наявності будь-якого порушення з боку позивача та не спростовано надані первинні документи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він наполягає на законності оскаржуваного рішення та просить залишити його без змін.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, посадовими особами контролюючого органу у період з 21 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 15 січня 2019 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 15 січня 2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року, про що складено акт від 22 січня 2019 року №19/1-26-15-14-03-01-20043821.

Перевіркою позивача встановлено наступні порушення:

1) підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку И «Зобов`язання», пункту 5, пункту 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 187 017 686,00 грн, у т.ч. по періодах: за три квартали 2018 року - 187 017 686,00 грн;

2) підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», пункту 5, пункту 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 7 484 426,00 грн, у т.ч. по періодах: за три квартали 2018 року -7 484 426,00 грн;

3) пункту 126.1 статті 126, пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, в частині несвоєчасної сплати суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість відповідно податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2017 року № від 19.04.2017;

3) пункту 201.10 статті 201, пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, у зв`язку з порушенням термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 31.12.2017 по 31.08.2018;

4) підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України щодо не сплати до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати до бюджету за жовтень - листопад 2018 року у розмірі 6356,32 грн, у т. ч. за жовтень - 2246,93 грн, за листопад - 4109,39 грн;

5) пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 із змінами і доповненнями, щодо несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску за лютий 2018 року;

6) пункту 286.2, абзацу другого пункту 286.4 статті 286 Податкового кодексу України, в частині визначення податкових зобов`язань за 2015 та 2016 роки без урахування зміни бази оподаткування, у тому числі термін давності застосування яких обмежено пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України. У зв`язку з відсутністю відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2015, 2016 роки питання повноти нарахування орендної плати за землю за вказані періоди перевіркою не охоплено.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення та рішення від 19 лютого 2019 року:

- №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 187 017 686,00 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 9 283 130,00 грн., з яких 7 426 504,00 грн за основним платежем та 1 856 626,00 грн штрафні (фінансові) санкції;

- №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10%, що становить 7 951,78 грн за відсутність реєстрації протягом граничного строку податкових накладних, зазначених статтею 201, та згідно зі статтею 1201 Податкового кодексу України;

- №, яким нараховано штраф за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6 359,45 грн, з яких 6 056,62 грн штраф та 302,83 пеня.

Позивач, не погоджуючись із зазначеними донарахуваннями та зменшенням від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, звернувся до ДФС України зі Скаргою (вих. №01/04-03) на вказані податкові повідомлення-рішення та рішення.

Розглянувши скаргу позивача, ДФС України 03 квітня 2019 року прийняла рішення про результати розгляду скарги №15723/6/99-11-05-02-25, яким рішення ГУ ДФС у м. Києві від 19 лютого 2019 року № залишила без змін, а скаргу позивача у цій частині - без задоволення.

Також ДФС України прийняла рішення про результати розгляду скарги від 26 квітня 2019 року №19945/6/99-99-11-04-02-25, яким залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 19 лютого 2019 року №, №, №, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про нарахування штрафу, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 19 лютого 2019 року № та №, слугували висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, про не включення позивачем до складу інших доходів, отриманої фінансової допомоги у розмірі 228 276 043,69 грн., що призвело до заниження задекларованих у рядку 01 декларації «Дохід від будь якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за три квартали 2018 року в сумі 228 276 043,69 грн.

На думку відповідача, вказані кошти є отриманою позивачем від ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» безповоротною фінансовою допомогою.

В акті перевірки зазначено, що за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2018 року позивачем задекларовано у рядку 01 декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку» в сумі 269 729 344,00 грн.

Перевіркою повноти визначення задекларованих позивачем показників у рядку 01 Декларації «Дохід від будь якої діяльності (за вирахуванням податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2018 року встановлено його заниження всього у сумі 228 276 043,69 грн. (у тому числі за три квартали 2018 року у сумі 228 276 043, 69 грн).

Згідно даних бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдових відомостей по рахунку №685 «Розрахунки з іншими кредиторами», станом на 30 вересня 2018 року обліковується кредиторська заборгованість у сумі 228 276 043,69 грн з ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції».

Відповідно до кредитного договору №2/1/2-1/2013/980-К/5 від 30 січня 2013 року позивачу (Позичальник) надано ПАТ Комерційний банк «Надра» (Банк) кредитну лінію з вільним режимом кредитування.

Відповідно до умов договору Банк надає кредитні кошти Позичальнику в межах відновлювальної Кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Строк користування Кредитною лінією - з 30 січня 2013 року по 29 січня 2015 року (включно).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором Позичальник зобов`язався надати Банку в заставу майнові права за договором банківського вкладу ТОВ «Лідергаз» ( (Заставодавець) у сумі не менше 242 630 000,00 грн.

Відповідно до Додаткового договору від 29 січня 2015 року №18 до Кредитного договору від 30 січня 2013 року №2/1/2-1/2013/980-К/5, ТОВ «Будброк» () за рахунок власних коштів, тобто без звернення стягнення на предмет застави, який забезпечений виконанням зобов`язань, вважається належним виконавцем зобов`язань за Кредитним договором з 29 січня 2015 року.

Відповідно до Угоди про визнання (погашення) боргу від 30 січня 2015 року, укладеної TOB «Телеканал МЕГА» (Боржник) з TOB «Будброк» (Кредитор), Кредитор виконав обов`язок боргу перед ПАТ «КБ Надра», а саме: погасив всю існуючу заборгованість, передбачену Договором про надання відновлювальної кредитної лінії з вільним режимом кредитування у сумі 228 276 043,69 грн, з яких 222 232 552,88 грн - сума заборгованості по кредиту та 6 043 490,81 грн - сума заборгованості по відсотках, що підтверджується Довідкою Банку від 29 січня 2015 року та, відповідно, випискою Банку по рахункам Боржника про погашення заборгованості за Кредитним договором як належне виконання зобов`язання згідно з частиною першою статті 528 Цивільного кодексу України.

Боржник зобов`язався сплатити Кредитору зазначений борг у строк до 31 грудня 2016 року (включно).

Згідно Договору уступки права вимоги від 02 лютого 2015 року №02/02/2-15, укладеного між ТOB «Будброк» (Первісний кредитор) та TOB «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Третій венчурний фонд-промислові інвестиції» недиверсифікованого виду закритого типу Товариства обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» (Новий кредитор), Первісний Кредитор уступає, а Новий Кредитор зобов`язується сплатити і приймає право грошової вимоги у сумі 228 276 043,69 грн у строк з 05 лютого 2015 року.

Між позивачем та TOB «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції», що діє в інтересах та за рахунок Пайового венчурного інвестиційного фонду «Третій венчурний фонд-промислові інвестиції» недиверсифікованого виду закритого типу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» укладено договір про порядок погашення боргу від 22 грудня 2016 року.

За змістом вказаного Договору про порядок погашення боргу сторонами визначено розмір зобов`язань товариства, які виникли внаслідок виконання TOB «Будброк» зобов`язань позивача за кредитним договором №2/1/1-1/2013/980-К/5 від 30 січня 2013 року.

Пунктом 3 Договору про погашення боргу, сторонами визначений строк виконання зобов`язань та передбачено право Товариства виконати зобов`язання частинами.

Відповідно до умов Договору про порядок погашення боргу від 22 грудня 2016 року позивач зобов`язався сплатити TOB «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» борг у сумі 228 276 043,69 грн не пізніше 30 червня 2018 року.

Фактично Товариством сплачено на користь кредитора 15 000,00 грн. Заборгованість станом на 30 червня 2018 року склала 228 261 043,69 грн.

Відповідач вважає зазначену операцію безповоротною фінансовою допомогою, оскільки згідно договору від 02 лютого 2015 року №02/02-15 на заборгованість у розмірі 228 276 043,69 грн. не передбачено нарахування відсотків, а ТОВ «Будброк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» не є фінансовими установами та не отримували ліцензії на право надання фінансових посередницьких послуг.

Крім того, зазначає, що згідно наданого під час проведення перевірки зведеного акта інвентаризації майна від 30 листопада 2018 року вбачається, що у позивача недостатньо активів для погашення зазначеної кредиторської заборгованості.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.4 та 135.5.5 п. 135 статті 135 ПК України інші доходи, зокрема, включають:

суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи;

суми поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, що залишаються неповерненими на кінець такого звітного періоду, від осіб, які не є платниками цього податку (в тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із цим Кодексом мають пільги з цього податку, в тому числі право застосовувати ставки податку нижчі, ніж установлені пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу.

При цьому, за пп. 14.1.257 п. 14.1 статі 14 ПК України фінансовою допомогою є фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Відтак, безповоротна фінансова - це, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Частинами 1-2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч.2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За ч.1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 статті 260 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, з аналізу встановлених обставин справи та наведених правових норм вбачається, що відповідач безпідставно тлумачить договір про порядок погашення боргу від 22 грудня 2016 року як безповоротну фінансову допомогу.

Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києві від 11 березня 2019 року та ухвалою цього ж суду від 29 липня 2019 року про затвердження Мирової угоди у справі №910/11932/18 підтверджено заборгованість позивача перед ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» та закрито справу про банкрутство. Натомість, відповідач, не приймаючи до уваги вказані докази, безпідставно наполягає на тому, що ТОВ «КУА «Промислові інвестиції» не є конкурсним кредитором позивача, позивач знаходить на стадії припинення, а заборгованість є такою, у якої минув строк позовної давності.

Відтак, податкові повідомлення-рішення від 19 лютого 2019 року № та № є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 19 лютого 2019 року №. Так, за висновками акту перевірки позивач в порушення вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України несвоєчасно зареєстрував в ЄРПН податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних за період з 31 грудня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню; б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації в порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до абз.14 пункту 201.10 статті 201 Кодексу, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Тобто, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний реєструвати податкові накладі та/або розрахунки коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Відповідно до абз.5 пункту 201.10 статті 201 Кодексу, підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач отримує доходи від розміщення реклами в ефірі загальнонаціонального телевізійного каналу «Мега». Доходи від реклами є такими, що оподатковуються податком на додану вартість на загальних підставках за основною ставкою 20%. Також позивач отримує доходи від надання третім особам прав користування аудіовізуальними творами у вигляді роялті.

Також судом встановлено, що позивач, отримавши 15-го календарного дня (включно, тобто, фактично вже на ранок 16 числа) місяця, наступного за звітним, дані з Єдиного реєстру податкових накладних щодо податкового кредиту за звітний місяць, обробляв отриману інформацію, складав зведену податкову накладну і до моменту настання терміну подання Декларації з ПДВ реєстрував таку зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 199.1 статті 199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з наведених норм вбачається, що пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України передбачена відповідальність за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації ПН/РКПН в ЄРПН та не передбачена відповідальність за порушення граничних строків реєстрації зведеної ПН, оскільки граничні строки для реєстрації зведених податкових накладних статтею 201 ПК України не встановлені, а встановлені пунктом 199.1 статті 199 ПК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваному рішення, щодо того, що відповідач залишив поза увагою той факт, що спірні податкові накладні є зведеними, тому пункт 120-1.1 статті 1201 ПК України на них не розповсюджується.

Таким чином, відповідач протиправно застосував до позивача фінансові санкції за порушення позивачем пункту 201.10 статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України у зв`язку з порушенням термінів реєстрації податкових накладних, тому податкове повідомлення-рішення № також підлягає скасуванню.

Щодо рішення від 19 лютого 2019 року №. Так, спірним рішенням до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за лютий 2018 року у сумі 30 283,11 грн, граничний термін сплати по якому настав 20 березня 2018 року.

За твердженням відповідача, згідно картки особового рахунку 7101000 ІС «Податковий блок» станом на 31 грудня 2018 року за позивачем обліковується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 7 901,20 грн, у тому числі за жовтень 2018 року - 2 878,61 грн (граничний термін сплати 20.11.2018), за листопад 2018 року - 5 022,59 грн (граничний термін сплати 20.12.2018).

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 покладає на позивача, як платника єдиного соціального внеску, безумовний, пріоритетний обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів (стаття 9).

Відповідно до ч.5 статті 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Слід зазначити, що вказана норма не визначає, що сплата єдиного внеску віднесено до виключної компетенції страхувальника (у даному випадку - позивача), та не містить прямої заборони на виконання зазначеного обов`язку іншою особою.

Судом встановлено, що станом на 28 лютого 2018 року існували обставини, які унеможливлювали виконання позивачем обов`язку із сплати єдиного соціального внеску, зокрема, кошти позивача були арештовані, що підтверджується постановою від 24 січня 2018 року ВП № 55582248.

Відповідно до ч.1,3 статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі, зокрема, договору.

Частиною 1 статті 1000 ЦК України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем (Довіритель) та TOB «ПАТІССОН» (Повірений) укладено договір доручення №29/01-2018 від 29 січня 2018 року, згідно з умовами якого Довіритель доручає Повіреному, а Повірений зобов`язується вчинити від імені, в інтересах та за рахунок Довірителя певні юридичні дії, зокрема: здійснення розрахунків з бюджетом (сплата за Довірителя податків, зборів та інших обов`язкових платежів), тощо.

На підставі Додаткової угоди № 2 від 27 лютого 2018 року до Договору доручення №29/01- 2018 TOB «ПАТІССОН» 28 лютого 2018 року від імені і за рахунок позивача здійснив сплату єдиного соціального внеску за TOB «ТЕЛЕКАНАЛ «МЕГА» платіжним дорученням №83 від 28 лютого 2018 року в розмірі 41 882,41 грн. У призначенні платежу в платіжному дорученні вказано, що платіж здійснюється на користь TOB «ТЕЛЕКАНАЛ «МЕГА».

Тобто, в даному випадку TOB «ПАТІССОН», перераховуючи єдиний соціальний внесок, діяв як Повірений від імені Товариства.

Листами від 29 березня 2018 року за вих.№01/29-03 та №1-03 позивач звернувся до контролюючого органу з проханням зарахувати сплачені TOB «ПАТІССОН» 28 лютого 2018 року кошти у розмірі 41 882,41 грн. на рахунок позивача як сплату єдиного соціального внеску.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач доклав усіх зусиль для виконання своїх зобов`язань зі сплати єдиного внеску, зокрема, шляхом вчинення дій від його імені Повіреним на підставі договору доручення.

Наведене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 805/1429/17-а.

Натомість, відповідач зарахував вказаний вище платіж лише 30 березня 2018 року, тобто, контролюючий орган несвоєчасно відобразив дані в інтегрованій картці платника і внаслідок власний протиправних дій безпідставно покладає на позивача відповідальність.

При цьому, в апеляційній скарзі відповідач зазначає про заборгованість позивача по сплаті єдиного соціального внеску за жовтень та листопад 2018 року, що не має жодного відношення до даної справи.

Таким чином, позивачем своєчасно та в повному обсязі перераховано до бюджету суму єдиного соціального внеску, з огляду на що рішення від 19 лютого 2019 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги дублюють висновки Акту перевірки, жодних контраргументів на аргументи, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, податковим органом не наведено, доказами свою позицію не підтверджено, в чому полягає невірне застосування норм права чи не повне з`ясування обставин справи також не зазначено. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає апеляційну скаргу відповідача безпідставною та не обґрунтованою.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку