Справа № 560/2453/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/2453/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

29 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення витрат,

В С Т А Н О В И В :
В серпні 2019 року Міністерство оборони України в особі військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої витрати, пов`язані з її утриманням у Військовому інституті Київського національного університету ім.Тараса Шевченка у розмірі 40097,39 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі-Військовому інституті Київського національного університету ім.Тараса Шевченка у розмірі 40097 (сорок тисяч дев`яносто сім) грн. 39 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подала апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції залишено поза увагою що, розрахунки додані позивачем до позовної заяви не підтверджені жодним доказом.

Крім того, апелянт вказала, що при розрахунку вартості її утримання не взято до уваги перебування на лікарняному.

02.01.2020 від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до наказу начальника Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка від 14.08.2017 №23-РС з ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України та зараховано на перший курс навчання до Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка.

Наказом начальника Військового інституту від 20.08.2016 №162 (по стройовій частині) відповідачку було зараховано до списків особового складу Військового інституту та на всі види забезпечення.

Наказом начальника Військового університету від 21.06.2019 №21-РС (по особовому складу) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, розірвано контракт із солдатом ОСОБА_1 , відраховано її з числа курсантів, звільнено із займаної посади та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановлення на військовий облік.

Також вказаним наказом солдата ОСОБА_1 зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням в Військовому інституті в сумі 40097,39 грн.

З огляду на несплату відповідачем в добровільну порядку витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат, пов`язаних з утриманням у Військовому інституті Київського національного університету ім.Тараса Шевченка у розмірі 40097,39 грн., оскільки ОСОБА_1 будучи обізнаною під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, не відшкодувала кошти, які витрачені на її утримання.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 25 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" врегульовано, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частинами 2-5 ст.25 вказаного Закону передбачено, що порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання,- слухачами.

З громадянами України-курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Згідно з ч.10 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 (далі - Порядок №964).

Цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до п. "е", "є", "ж", "и", "і" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

У п.3 Порядку №964 зазначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

За змістом п.4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

На виконання п.3 Порядку №964 спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за №863/14130), яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання.

Пунктом 2.1 Порядку унормовано, що розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

При цьому, пунктом 2.1.2 Порядку розрахунку витрат встановлено, що витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Водночас, відповідно до пункту 2.1.4. Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія (п. 2.1.6. Порядку розрахунку витрат).

За приписами п.2.3 цього Порядку у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу вищого навчального закладу. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.

З матеріалів справи слідує, що 20.08.2016 між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт, згідно умов якого, відповідачка зокрема зобов`язалася сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодовувати витрати пов`язані з її утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Отже, укладаючи з позивачем контракт, ОСОБА_1 була обізнана з його умовами, у тому числі щодо відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання) в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, однак в добровільному порядку кошти не сплатила.

Згідно з п.7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку відшкодування витрат на утримання ОСОБА_1 у Військовому інституті Київського національного університету ім. Тараса Шевченка від 09.07.2019 року, сума витрат на утримання становила 40097,39 грн.

Такий розрахунок здійснено на підставі: розрахунку витрат, пов`язаних з грошовим забезпечення солдата ОСОБА_1 на суму 6588,20 грн., виданого помічником начальника інституту з фінансово-економічної роботи ОСОБА_2 ; розрахунку витрат, пов`язаних з речовим забезпеченням курсанта ВГЛФ ОСОБА_1 на суму 4951,26 грн., виданого ТВО начальника речової служби тилу працівником ЗСУ О.Кульковець; розрахунку №51 витрат, пов`язаних з продовольчим забезпечення курсанта ВГЛФ ОСОБА_1 на суму 27450,24 грн., виданого начальником продовольчої служби ЗСУ ОСОБА_3 ; розрахунку витрат пов`язаних з оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв під час проживання курсанта ОСОБА_1 на суму 1050,66 грн., виданого заступником начальника тилу ОСОБА_4 та довідки щодо витрат по медичному забезпеченню від 03.07.2019, виданої начальником медичної служби ОСОБА_5 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правильність здійсненого позивачем розрахунку, оскільки останній проведено відповідно до зазначених вище Порядків та згідно з нормами утримання курсантів на підставі розрахунків, наданих начальниками відповідних служб забезпечення навчального процесу.

В свою чергу, відповідачка на підтвердження своїх доводів про невірний розрахунок її утримання у вищому навчальному закладі, не надала жодного належного та допустимого доказу.

Стосовно посилання апелянта на те, що при розрахунку вартості утримання не враховано її перебування на лікарняному, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження фактів того, що ОСОБА_1 в період навчання хворіла, не відвідувала навчальний заклад та перебувала на лікуванні в медичному закладі.

Статтею 242 КАС України регламеновано, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи.

Рішення суду першої інстанції у даній справі прийняте без порушення норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч.5 ст.296 КАС України, до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України справляється судовий збір.

За приписами п.1 ч.3 ст.4 даного Закону ставка судового збору за подання адміністративного майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пп.2 п.3 ч.2 ст.4 Закон України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є суб`єктом владних повноважень та звернувся до суду з майновим позовом на суму 40097,39 грн.

Оскільки 1,5 відсотка ціни даного позову є менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб то розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду становить 2881, 50 грн. (150*1921).

Однак, ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги судовий збір не сплачений, а відтак з останньої необхідно стягнути на рахунок держави кошти у вищезазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) гривню 50 копійок судового збору за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ):37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 0026001; код класифікації доходів бюджету:22030106.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.