Справа № 120/3870/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2020 р. Справа № 120/3870/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, у якій позивачка просить суд визнати дії відповідача щодо анулювання договору № 71 про виплату компенсації вартості путівок без попереднього узгодження питання щодо можливості доплати різниці у вартості за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування протиправними та стягнути з відповідача 100 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), якій встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС. Вказує, що у 2019 році звернулась до відповідача з метою отримання щорічного безоплатного забезпечення санаторно-курортною путівкою. У зв`язку з цим була попередня домовленість щодо прийняття її на санаторно-курортне лікування в клінічному санаторії "Сонячне Закарпаття" з вересня 2019 року та надано проект договору № 71 про виплату компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам. Із цією метою вона почала готуватись до відпустки, придбала квитки на потяг. Проте, листом від 04.09.2019 року відповідачем повідомлено, що договір для отримання санаторно-курортного лікування в ДП Санаторій Сонячне Закарпаття за № 71 від 11.09.2019 року анульовано з тих причин, що відповідно до наданої інформації санаторієм вартість путівки з 11.09.2019 року (тривалістю 18 днів) становить 8850 грн., що перевищує розмір грошової допомоги для компенсації вартості путівок. На переконання позивачки, такі дії відповідача щодо анулювання договору для отримання санаторно-курортного лікування є протиправними, оскільки останнім не проінформовано її про можливість здійснення доплати різниці вартості за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування та не була запитана її згода на доплату різниці у вартості путівки, що суперечить абз. 3 п. 14 Порядку № 854 та вимогам п. 4 ст. 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Окрім того позивач також вказує на те, що своїми неправомірними діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та необхідності заново планувати час відпустки і відпочинку, та яка оцінена нею в сумі 100 грн. Наведені обставини спонукали позивачку звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

20.12.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вх. № 58740/19), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні. Зокрема, зауважує про безпідставність посилання позивачки щодо відсутності попереднього узгодження питання можливості доплати різниці у вартості за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування. Так, при вчинені погоджувальних дій щодо уточнення дати заїзду позивача в санаторій «Сонячне Закарпаття» в телефонному режимі 02.09.2019 року адміністрація даного закладу повідомила про перевищення вартості путівки терміном 18 днів граничну вартість 7300 грн. Пізніше було з`ясовано, що вартість такої путівки становить 8850 грн. У зв`язку з отриманою інформацією в телефонному режимі 02.09.2019 року позивач була повідомлена про доплату за базові послуги за путівку, однак здійснювати доплату вона відмовилася, про що було складено відповідний акт встановленого зразка. Як зазначає відповідач, в подальшому, при здійсненні неодноразових телефонних дзвінків до позивача з даного питання, остання також категорично відмовлялася від доплати різниці вартості путівки. На переконання відповідача, обізнаність позивача про перевищення вартості путівки в санаторії «Сонячне Закарпаття» підтверджується фактом подання нею 03.09.2019 року заяви про висловлення прохання оздоровитись (відпочити) у інших санаторіях - Поляна та (або) Дніпро-Бескид, що свідчить про зміну свого волевиявлення на оздоровлення в раніше обраному санаторії ДП Санаторій Сонячне Закарпаття. Враховуючи вищевикладене, відповідач наголошує, що при анулюванні договору № 71 про виплату компенсації вартості путівок він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та жодного порушення прав ОСОБА_1 не допускав.

Правом подання відповіді на відзив позивачка не скористалась.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 є потерпілою від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.04.1997 року Вінницькою обласною державною адміністрацією (в т.ч. вкладкою до посвідчення № 658852 С) та є інвалідом третьої групи.

У липні 2019 року позивачка звернулась із заявою до Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням та відпочинком як особа, що потерпіла від наслідків Чорнобильської катастрофи (1 категорії).

29.07.2019 року Управлінням надіслано лист за № 08-00-008-37742 Клінічному санаторію ДП Санаторій Сонячне Закарпаття щодо можливості прийняття на оздоровлення постраждалу внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), строком перебування в санаторно-курортному закладі 18 днів з вересня 2019 року, а саме: ОСОБА_1 , (профіль лікування - органи травлення) з проханням надати гарантійного листа про згоду на оздоровлення.

Так, 31.07.2019 року гарантійним листом за № 1594 Адміністрація ДП Санаторій Сонячне Закарпаття підтвердила згоду на оздоровлення громадян віднесених до 1 категорії, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за профілем лікування захворювання органів травлення, зокрема, вказавши ОСОБА_1 (11.09.2019 року). Вартість даної путівки становить 7290 грн. (18 днів).

У подальшому, був підготовлений та складений проект договору між Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради та ДП Санаторій Сонячне Закарпаття та ОСОБА_1 за № 71 про виплату компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам чи закладам відпочинку, шляхом безготівкового перерахування грошової допомоги для оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, листом від 04.09.2019 року за № 08-00-008-44017 Управлінням соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради повідомлено ОСОБА_1 , що договір про отримання санаторно-курортного лікування в ДП Санаторій Сонячне Закарпаття за № 71 від 11.09.2019 року анульовано у зв`язку з тим, що відповідно до попередньо наданої інформації від 04.09.2019 року вартість путівки з 11.09.2019 року (тривалістю 18 днів) становить 8850 грн., що перевищує розмір грошової допомоги для компенсації вартості путівок за надання базових послуг санаторно-курортним закладам згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 року за № 22 Про встановлення розмірів грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним заклад і закладам оздоровлення та відпочинку у 2019 рік.

Вважаючи, що відповідач приймаючи таке рішення мав першочергово запитати у позивача згоду на доплату різниці у вартості за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівки на санаторно-курортне лікування, що ним зроблено не було, ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Так, правовим актом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII).

Положеннями пункту 4 частини першої статті 20 Закону №796-XII встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1 надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема:

- позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

- право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

У відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 22 від 16.01.2019 року, розмір грошової допомоги для компенсації у 2019 році вартості путівок шляхом безготівкового перерахування санаторно-курортним закладам і закладам оздоровлення та відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування або оздоровлення чи відпочинку осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб, віднесених до категорії 1, становить 7300 гривень.

Механізм надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості санаторно-курортних путівок або путівок на відпочинок (далі - грошова допомога) через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, здійснення громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги, а також виплати зазначеним громадянам грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні визначено Порядком надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року №854 (далі - Порядок №854).

Так, пунктом 3 Порядку № 854 врегульовано, що безоплатними санаторно-курортними путівками або путівками на відпочинок (далі - путівки) шляхом надання грошової допомоги забезпечуються громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: громадяни, віднесені до категорії 1, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - громадяни, віднесені до категорії 1); діти з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою (далі - діти з інвалідністю).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 854 забезпечення громадян, віднесених до категорії 1, та дітей з інвалідністю послугами на санаторно-курортне лікування проводиться з дотриманням вимог пункту 2 цього Порядку в межах виділених коштів пропорційно кількості таких громадян, які перебувають на обліку для отримання такого лікування.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 854 безоплатне забезпечення путівками громадян, віднесених до категорії 1, та дітей з інвалідністю проводиться шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам та закладам відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики (далі - заклади), за надання послуг із санаторно-курортного лікування або відпочинку.

Пунктом 7 Порядку №854 визначено, що громадяни, віднесені до категорії 1, та діти з інвалідністю мають право вільного вибору закладу відповідного профілю, а також за бажанням здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги для компенсації вартості путівки у вибраному закладі. Перелік базових послуг, які мають надаватися зазначеним громадянам відповідно до медичних рекомендацій та входять до вартості путівки, затверджується Мінсоцполітики.

Згідно з пунктом 12 Порядку №854 громадяни, віднесені до категорії 1, та діти з інвалідністю забезпечуються путівками шляхом надання грошової допомоги відповідно до медичних показань з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, у порядку черговості в межах бюджетних призначень. У разі коли громадяни, віднесені до категорії 1, та діти з інвалідністю мають право на санаторно-курортне лікування за двома або більше законами, їм надається право вибору взяття на облік для забезпечення путівкою за одним із них.

Якщо особа відмовляється від забезпечення путівкою шляхом надання грошової допомоги, орган соціального захисту населення складає акт відмови від путівки за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Приписами пунктів 13 та 14 Порядку № 854 передбачено, що громадянин, віднесений до категорії 1, один із батьків дитини з інвалідністю або особа, яка їх замінює, звертаються до органу соціального захисту населення з документами, зазначеними в пункті 9 цього Порядку, зокрема із заявою про взяття на облік для отримання путівки.

Заклад надає органу соціального захисту населення підтвердження про наявність у нього ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики за відповідним профілем захворювання та надає гарантійний лист про згоду на оздоровлення громадянина, віднесеного до категорії 1, або дитини з інвалідністю (із зазначенням дати заїзду персонально для кожної особи) та про готовність укласти договір.

Заклад надає органу соціального захисту населення інформацію про умови проживання, харчування, перелік процедур, що будуть надані громадянину за період санаторно-курортного лікування або відпочинку відповідно до медичних рекомендацій, та вартість путівки.

Орган соціального захисту населення доводить зазначену інформацію до громадянина, віднесеного до категорії 1, одного із батьків дитини з інвалідністю або особи, яка їх замінює, та повідомляє їм про обсяг коштів, необхідний для проведення доплати (у разі недостатності суми грошової допомоги) за надання додаткових послуг із санаторно-курортного лікування або відпочинку.

Тобто, аналіз вказаних правових положень, якими врегульовано питання санаторно-курортного лікування та відпочинку громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, дає підстави суду зробити висновок про те, що громадяни, віднесені до категорії 1 мають беззаперечне право на:

- безоплатне забезпечення путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок;

- вільний вибір закладу відповідного профілю;

- здійснення, за бажанням, доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми грошової допомоги для компенсації вартості путівки у вибраному закладі.

При цьому, на орган соціального захисту населення покладається прямий обов`язок доведення до відома такої особи інформації в тому числі щодо необхідності проведення доплати за послуги санаторно-курортного лікування, у разі недостатності суми грошової допомоги.

Разом із тим, вказаними правовими актами не передбачено, в який спосіб відповідна інформація доводиться до відома громадянина, віднесеного до категорії 1. В даному випадку слід враховувати, що така інформація має бути доступною та доведеною до відома такої особи своєчасно.

Так, у відповідності до пунктів 9, 12 Порядку № 854, наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 73 від 22.01.2018 (далі Наказ № 73) затверджено форми документів, щодо забезпечення структурними підрозділами з питань соціального захисту населення санаторно-курортним лікуванням осіб пільгових категорій. Зокрема, затверджено форму акта про відмову від санаторно-курортного лікування (путівки) / ненадання згоди на санаторно-курортне лікування (путівку).

За змістом затвердженої форми цього акта вбачається, що повідомлення особи з питань отримання згоди на санаторно-курортне лікування може здійснюватися структурним підрозділом з питань соціального захисту населення у телефонному режимі, письмовим повідомленням або на особистому прийомі.

Із обставин, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву та щодо яких відсутні заперечення позивача, слідує, що 01.08.2019 року управлінням соціального захисту населення надіслано електронною поштою в санаторій «Сонячне Закарпаття» лист з проханням уточнення погодження дати заїзду ОСОБА_1 та вартість путівки. В той же час санаторієм «Сонячне Закарпаття» в телефонному режимі повідомило управління, що вартість путівки терміном 18 днів за базові послуги перевищує граничну вартість 7300 грн. Із отриманої надалі інформації було з`ясовано, що вартість такої путівки становить 8850 грн.

Враховуючи ту обставину, що попередня дата погодження заїзду позивача в санаторій «Сонячне Закарпаття» була визначена з 11.09.2019 року, тому цілком логічним є повідомлення позивача про обставини збільшення вартості путівки та можливості здійснення відповідної доплати саме у телефонному режимі.

Із долучених до відзиву письмових доказів, а саме акту від 02.09.2019 року, складеного за формою, затвердженою Наказом № 73 від 22.01.2018р., слідує, що уповноваженими працівниками управління соціального захисту населення (Правобережне) 02.09.2019 року у телефонному режимі повідомлено ОСОБА_1 про те, що санаторій «Сонячне Закарпаття» з 11.09.2019р. приймає на лікування лише з доплатою. Водночас, ОСОБА_1 не відмовилась від санаторно-курортного лікування, проте відмовилася здійснювати відповідну доплату вартості путівки.

Наступним актом від 04.09.2019 року також підтверджено повідомлення позивача в телефонному режимі про вказані обставини, на що від останньої отримано відповідь про неможливість від`їзду в санаторій «Сонячне Закарпаття», оскільки вартість оздоровлення перевищує граничну вартість компенсації путівки. Аналогічного змісту складно і наступний акт від 05.09.2019 року.

Про те, що позивач була ознайомлена з умовами оздоровлення в санаторії «Сонячне Закарпаття» та необхідністю здійснення доплати власних коштів за компенсацію вартості відпустки, на що вона відмовилась, опосередковано слугує наступна письмова заява позивача від 03.09.2019 року, адресована директору Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, про бажання оздоровитися (відпочити) у санаторіях «Поляна» та «Дніпро-Бескид» з 11 вересня 2019 року, тобто з того часу, з якого запланований був її заїзд в санаторій «Сонячне Закарпаття».

Зазначене підтверджує той факт, що позивач після отриманої від відповідача інформації та відмови від здійснення доплати до вартості путівки, змінила своє бажання щодо оздоровлення в санаторії «Сонячне Закарпаття» відповідно до поданої заяви від 26.07.2019 року.

При цьому судом встановлено, що на реалізацію нової заяви позивача від 03.09.2019 року, органом соціального захисту населення направлено лист в ДП Санаторій «Поляна» з проханням прийняти на санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 з 11.09.2019 року терміном 18 днів з гарантуванням перерахунку грошової допомоги на оздоровлення на підставі укладеного Договору про виплату компенсації вартості путівок.

Однак, в подальшому ОСОБА_1 відмовилась від санаторно-курортного лікування (путівки) в даному закладі, про що відповідачем складено черговий акт від 10.09.2019 року.

Суд звертає увагу, що в розумінні пункту 4 частини першої статті 20 Закону №796-XII, пункту 7 Порядку № 854 право особи на санаторно-курортне лікування у вибраному закладі відповідного профілю, у випадку недостатності суми грошової допомоги для компенсації вартості відповідної путівки, може бути реалізовано лише за наслідками виявлення бажання такої особи здійснити доплату вартості за рахунок власник коштів.

В даному випадку судом встановлено та відповідними доказами підтверджено наявність відмови позивача від здійснення такої доплати, про що свідчать складені відповідачем за відповідною формою акти від 02.09.2019 року та від 04.09.2019 року.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також подання позивачем 03.09.2019 року нової заяви про бажання оздоровитись в інших санаторіях, відповідачем цілком обґрунтовано прийнято рішення про анулювання договору для отримання санаторно-курортного лікування в ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» № 71 від 11.09.2019 року з підстав перевищення вартості путівки розміру грошової допомоги для компенсації вартості путівок за надання базових послуг санаторно-курортними закладами згідно Постанови КМ України від 16.01.2019 року № 22, про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 04.09.2019 року за №08-00-008-44017.

Так, суд враховує, що згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Позивачем наразі оскаржуються дії відповідача щодо анулювання договору № 71 від 11.09.2019 року саме з тих підстав, що останнім не узгоджено із нею питання щодо доплати різниці у вартості путівки за рахунок власних коштів. Проте, як встановлено судом, такі обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідачем вжито заходів щодо доведення такої інформації до відома позивача та отримано від нею негативну відповідь щодо можливості здійснення доплати вартості путівки за власний рахунок.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 року в справі № 9901/337/19 та від 27.12.2019 року в справі № 344/17355/15-а.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи доказів відповідач здійснив усі необхідні та достатні процедурні дії попереднього узгодження із позивачем можливості доплати різниці у вартості за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування, тому підстав для визнання протиправності дій відповідача в суду не має.

Щодо наступної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 100 гривень, то суд враховує, що відповідно до частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тобто, така вимога може бути задоволена адміністративним судом лише у випадку визнання судом протиправними рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок яких позивачу було заподіяно шкоду.

А оскільки суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача протиправності, то, як наслідок, похідна вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн. також задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 31.01.20.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 50, м. Вінниця, 21050; ідентифікаційний код: 38782790);

Суддя Слободонюк Михайло Васильович