Справа № 420/7177/19
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7177/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О. розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29.11.2019 року (вх. №6962/19 від 29.11.2019 року) надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просить:

- визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо не правильного нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за періоди з лютого по жовтень 2010 року включно протиправними;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю між належною до виплати індексацією грошового забезпечення та виплаченою індексацією грошового забезпечення за період з лютого 2010 по жовтень 2010 року включно, вважаючи базовим місяцем для обчислення індексації лише січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за періоди з січня 2008 року по лютий 2010 року включно, з листопада 2010 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належну індексацію грошового забезпечення за періоди з січня 2008 року по лютий 2010 року включно, з листопада 2010 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року, вважаючи базовими місяцями для обчислення індексації лише січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за не використані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2019 року;

- визнати дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не правильного нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за періоди з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, протиправними;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити різницю між належною до виплати індексацією грошового забезпечення та виплаченою індексацією грошового забезпечення за період з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, вважаючи базовим місяцем для обчислення індексації лише січень 2008 року.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним
Позивач зазначає, що з 14.10.2005 року по 23.02.2019 року проходив військову службу в управлінні Південного оперативного командування.

В лютому 2015 року управління Південного оперативного командування було переформовано (реорганізовано) в управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та було присвоєно найменування військова частина НОМЕР_1 . У зв`язку з зазначеною реорганізацією Південого оперативного командування, в період з листопада 2013 року по вересень 2015 року позивач перебував на фінансовому забезпеченні в Одеському обласному військовому комісаріаті, який було переформовано (реорганізовано) в Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України «Про проведення додаткових організаційних заходів Збройних Сил України в 2018 році» №Д-322/1/18дск від 28.11.2018 року.

Позивач зазначає, що на підставі наказу начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України №29 від 25.01.2019 року, його було звільнено з військової служби за станом здоров`я та наказом №46 від 23.02.2019 року командиром військової частини НОМЕР_1 , позивач був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На думку позивача, під час проходження військової служби за період з січня 2008 року по лютий 2010 року, з листопада 2010 року по листопад 2013 року, з серпня 2015 року по березень 2018 року йому не нараховувались та не виплачувалась військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення та за період з лютого 2010 року по жовтень 2010 року, з листопада 2013 року по вересень 2015 року, позивачу не в повному обсязі нараховувалась та виплачувалась Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки індексація грошового забезпечення.

Таким чином, позивач вважає що, індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, а відповідачі діяли всупереч положеннь ст.43 Конституції України чим порушили право позивача на заробітну плату та своєчасне одержання винагороди за працю.

Позивач також звертає увагу суду на те, що у період з 31.10.2017 року по 01.12.2017 року він приймав участь в атитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та отримав посвідчення учасника бойових дій ( НОМЕР_2 ), при цьому додаткову пільгову оплачувану відпустку, передбачену чинним законодавством України для учасника бойових дій, з 2017 року та до моменту звільнення з військової служби, позивач не використовував та компенсації після звільнення в запас не отримував.

На думку позивача, на час прийняття наказу №46 від 23.02.2019 року про виключення його зі списків особового складу, відповідачем не було здійснено всіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за 2017, 2018 то 2019 роки.

Виходячи з вищезазначених обставин, позивач не погоджуючись з діями військової частини НОМЕР_3 та Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення, вважаючи їх дії незаконними та протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відзив Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на адміністративний позов обґрунтовано наступним
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зазначає, що оскільки грошове забезпечення позивача змінювалось, то відповідно до вимог законодавства України, Одеським обласним військовим комісаріатом змінювались базові місяці для нарахування індексації. Таким чином, відповідач вважає, що жодної бездіяльності чи протиправних дій Одеським обласним військовим комісаріатом допущено не було.

Крім того, відповідач зазначає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій саме до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з листопада 2013 року по вересень 2015 року є необгрунтованими, оскільки в зазначений проміжок часу Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ще не існувало, а в спільній директиві Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.11.2018 року №332/1/18дск та у директиві командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.12.2018 року №17дск не визначено, що Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є правонаступником Одеського обласного військового комісаріату.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Процесуальні дії
Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання призначено на 13 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року, з метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом витребувано: 1) З війкової частини НОМЕР_1 належним чином оформлену: довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , у період з січня 2008 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року включно, помісячно, із зазначенням усіх складових відповідного забезпечення, у тому числі розміру посадового окладу; довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з січня 2008 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року включно, із зазначенням інформації стосовно виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період; 2) З Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки належним чином оформлену: довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , у період з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, помісячно, із зазначенням усіх складових відповідного забезпечення, у тому числі розміру посадового окладу; довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , у період з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, із зазначенням інформації стосовно виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період.

Через канцедярію суду 23.12.2019 року (вх. №49053/19) надійшов відзив на адміністративний позов від представника Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання від 03.01.2020 року (вх. №287/20) про розгляд справи в порядку пиьмового провадження.

У судове засідання призначене на 30 січня 2020 року сторони не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд вирішив задовольнити клопотання позивача та продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_1 з 14.10.2005 року по 23.02.2019 року проходив військову службу в Південному оперативному командуванні.

Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та на підставі посвідчення НОМЕР_2 , судом з`ясовано, що ОСОБА_1 в період з 31.10.2017 року по 01.12.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій (а.с.18).

Наказом начальника Генерального штабу головнокомандувача Збройних сил України №29 від 25.01.2019 року, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за станом здоров`я (а.с.16).

Наказом командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №46 від 23.02.2019 року, позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.17).

Згідно листа Департаменту фінансів за вих.№248/1485 від 26.03.2018 року за підписом директора Департаменту полковника Дяченко С.В. визначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міноборони не було, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року (а.с.20).

Згідно листа Департаменту фінансів за вих.№248/2839 від 11.04.2019 року за підписом директора Департаменту полковника Дяченко С.В. визначено, що місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення для всіх військовослужбовців (незалежно від того, коли військовослужбовець прийнятий на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли присвоєно чергове військове звання або встановлені різні надбавки та доплати і премії) буде місяць, наступний за місяцем, в якому відбулося підвищення посадових окладів для військовослужбовців згідно постанови Кабінету Міністрів України. Ураховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшились, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року (а.с.22-23).

Листом Департаменту фінансів вих.№0290П-1094/10 від 25.07.2019 року повідомлено, що для виплати індексації в січні 2016 - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністрерстві оборони Україи не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. Згідно з роз`ясненнями Мінсоцполітики механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, не передбачені (а.с.24).

Позивач, не погоджуючись з діями військової частини НОМЕР_1 щодо не правильного нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за періоди з лютого по жовтень 2010 року, бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за періоди з січня 2008 року по лютий 2010 року включно, з листопада 2010 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року, бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за не використані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки, не погоджуючитсь з діями Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не правильного нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за періоди з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, вважаючи їх незаконними та протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Також абзацом 2 ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця, при цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ від 03.07.1991 року, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені ст.4 Закону №1282-ХІІ, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до офіційної інформації, висвітленої Міністерством фінансів України в засобах масової інформації та мережі інтернет, величина індексу споживчих цін у 2015-2018 роках перевищила поріг індексації 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", тому для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону №1282-ХІІ визначено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, тому ст.9 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Відповідно ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно з ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок №1078.

Так п.4 Порядку №1078 передбачає, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону та підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Суд вказує на те, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, проте, як вже зазначалося, позивачу за період з січня 2008 року по лютий 2010 року, з листопада 2010 року по листопад 2013 року, з серпня 2015 року по березень 2018 року не нараховувались та не виплачувалась військовою частиною НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення та за період з лютого 2010 року по жовтень 2010 року, з листопада 2013 року по вересень 2015 року, позивачу не в повному обсязі нараховувалась та виплачувалась Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправні дії відповідачів.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішеннях Верховного суду України по справам №240/4911/18, №240/5837/18, №803/904/17.

Суд також враховує рішення Конституційного суду України №9-рп/2013 від 15.01.2013 року, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положенням ч.5 ст.95 Кодексу законів про працю україни, ст.33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Виходячи з вищезазначеного рішення суду, положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже, вказані відповідачами обставини щодо відсутності у січні 2016 року - лютому 2018 року фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, не позбавляють обов`язку військову частину НОМЕР_1 та Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, а тому дії відповідачів щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення є протиправними.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій на 2017, 2018, 2019 роки та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити таку компенсацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон №3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до положень ст.4 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05 листопада 1996 року (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з положенями п.8 ст.101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до положень абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону №2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 101 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 101 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 101 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року, (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Враховуючи вищевикладене, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Така позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 серпня 2019 року по справі №620/4218/18, які, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В рішенні від 16 травня 2019 року по справі № 620/4218/18 Верховний Суд вказав ознаки типової справи:

- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;

- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;

- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України Про відпустки, статті 5, 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, стаття 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, стаття 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Таким чином, враховуючи ознаки адміністративної справи №420/7177/19, а саме: суб`єктний склад сторін, підстави спору, предмет розгляду даної справи, відносини, що регулюються одними нормами права, а також аналогічні вимоги в частині не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити таку компенсацію, суд доходить висновку, що адміністративна справа №420/7177/19 є типовою справою, і суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/19.

Враховуючи зазначене, суд наголошує, що ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки з 2017 року та до моменту звільнення з військової служби, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Крім того, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. У зв`язку з чим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за періоди з лютого по жовтень 2010 року включно протиправними.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити різницю між належною до виплати індексацією грошового забезпечення та виплаченою індексацією грошового забезпечення за період з лютого 2010 по жовтень 2010 року включно, вважаючи базовим місяцем для обчислення індексації лише січень 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за періоди з січня 2008 року по лютий 2010 року включно, з листопада 2010 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити належну індексацію грошового забезпечення за періоди з січня 2008 року по лютий 2010 року включно, з листопада 2010 року по листопад 2013 року включно та з серпня 2015 року по березень 2018 року, вважаючи базовими місяцями для обчислення індексації лише січень 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за не використані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23.02.2019 року.

Визнати дії Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за періоди з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, протиправними.

Зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки () нарахувати та виплатити різницю між належною до виплати індексацією грошового забезпечення та виплаченою індексацією грошового забезпечення за період з листопада 2013 року по вересень 2015 року включно, вважаючи базовим місяцем для обчислення мені індексації лише січень 2008 року.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. При цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.