Справа № 420/7001/19
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7001/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., позивач не з`явився, представника відповідача Здоровили А.О. (за довіреністю), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% грошового забезпечення, яка передбачена, яка передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого офіцера групи 8 відділу 14 військової частини НОМЕР_1 . Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 16 листопада 2015 року № 0134Р його було звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6, з урахуванням частини 8, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2015 року № 257 ДСК виключено зі списків особового складу частини.

При виключенні зі списків особового складу частини позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Однак, зазначена одноразова грошова допомога була нарахована та виплачена йому без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, що підтверджується Розрахунком грошової допомоги у разі звільнення, яка нарахована та виплачена Позивачу при звільнені з військової служби.

Необхідність врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обчисленні одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби позивач обгрунтовував, посилаючись на правовий висновок у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі № 826/11679/17, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 (постанова від 06.02.2019р.), згідно яких щомісячна додаткова грошова винагорода, в силу положень статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", повинна включатися до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Також позивач посилався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17 (провадження № К/9901/7222/19), від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17 (провадження № К/9901/47590/18), від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а (провадження № К/9901/30188/18) та від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17 (провадження № К/9901/49169/18), який в силу частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та частини 5 статті 242 КАС України, має враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Ухвалою судді від 04.12.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 26.12.2019 року о 15.00 год. Сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

У зв`язку з ненадходженням до суду станом на 26.12.2019 року відзиву на позов, який відповідач надіслав поштою, судове засідання відкладене на 28.01.2020 року на 15 год. 30 хв.

27.12.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позов (надіслано поштою 23.12.2019 року), відповідно до якого відповідач позов не визнає, вважає його необгрунтованим, просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членіва їх сімей» (Закон № 2011-XII), згідно якої до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У постанові КМ України від 07.11.2007 року № 1294 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Посилаючись також на ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII, пункт 1 постанови КМ України від 22.09.2010 року № 889 та пункт 5 Інструкції про розміри та порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595, відповідач стверджував, що щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. При цьому відповідач послався на висновки Верховного Суду України у постановах від 15.10.2013 року № 21-368а13, від 04.11.2014 року № 21-473а14, від 16.06.2015 року № 21-621а14.

Крім того, відповідач посилався на пункт 38.6 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року, яка була чинна на момент розрахунку з позивачем, відповідно до якої до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 Інструкції, включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Додатково відповідач послався на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, зазначивши, що позивач отримав грошовий атестат 27.11.2015 року, а тому був обізнаний про складові, з яких обчислювалася одноразова грошова допомога при звільненні. Тому позовна заява відповідно до ст.123 КАС України підлягає залишенню без розгляду.

У судове засідання, призначене на 28.01.2020 року о 15 год. 30 хв., позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 23.12.2019 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.01.2020 року проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого офіцера групи 8 відділу 14 військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 16 листопада 2015 року № 0134Р його було звільнено у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6, з урахуванням частини 8, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2015 року № 257 ДСК ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини.

Викладені обставини підтверджуються витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2015 року № 257 ДСК. (а.с.9).

При виключенні зі списків особового складу частини позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до вказаного розрахунку зазначена одноразова грошова допомога була нарахована та виплачена позивачу без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, що підтверджується Розрахунком грошової допомоги у разі звільнення, яка нарахована та виплачена Позивачу при звільнені з військової служби. (а.с.10).

02.10.2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про донарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

01.11.2019 року відповідач надав відповідь за № 222/4/1785 на дане звернення, в якій зазначив, що для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди правових підстав немає.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «По військовий обов`язок і військову службу» (далі за текстом Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 постанови КМ України від 07.11.2007 року № 1294, чинної на момент звільнення позивача, було встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як зазначено вище, Позивача було звільнено з військової служби на підставі пункту «б» (за станом здоров`я) частини 6, з урахуванням частини 8, статті 26 Закону № 2232-ХІІ, а відтак, відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 1 вказаної постанови, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди стали вимоги пункту 38.6 Інструкції, яка була чинною на момент його звільнення з військової служби, відповідно до якого військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, звільненим з посад, на які вони були призначені, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Суд погоджується з доводами позивача, що застосовуючи вищевказану Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-XII, а не підзаконний акт, який звужує поняття грошового забезпечення та суперечить вимогам Закону № 2011-ХІІ.

Ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Відповідно до Довідки про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення від 31.10.2019 року за вих. № 222/4/168/239/269, розмір отримуваної позивачем щомісячної додаткової грошової винагороди становив 45 % місячного грошового забезпечення.(а.с.13).

При чому, у вказаному розмірі позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду з серпня 2014 року по листопад 2015 року включно, тобто до моменту звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17.

Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011 -XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Тому суд погоджується з доводами позивача про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17, від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а, від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17, а також від 16.12.2019 року у справі № 825/812/17.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та частини 5 статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Тому суд враховує вищенаведені висновки Верховного Суду, викладені в зазначених постановах та при цьому не бере до уваги доводи відповідача, що грунтуються на висновках, викладених у постановах Верховного Суду України від 15.10.2013 року № 21-368а13, від 04.11.2014 року № 21-473а14, від 16.06.2015 року № 21-621а14, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду України, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України.

При цьому суд також вважає безпідставними посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки в силу частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.12.2019 року по справі № 825/812/17 щодо подібних правовідносин, тому суд застосовує цей висновок у даній справі.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ухвалюючи рішення у справі, суд враховує, що відмовляючи позивачу у донарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки жодних дій при цьому він не вчинив. Тому в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові донарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди слід відмовити, оскільки позивачем в цій частині неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Проте, відповідно до приписів ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тому суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , як полягає у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

При цьому також підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , як полягає у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% грошового забезпечення, яка передбачена постановою КМ України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 31.01.2020 року.

Суддя В.В. Андрухів

.