Справа № 240/9522/19
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/9522/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Г.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

28 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене в пункті 9 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 травня 2019 року №61, про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу як інваліду 3 групи, захворювання якого пов`язане із виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальній і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення, зобов`язавши відповідача, подати у встановлений судом строк, з моменту набрання рішенням законної сили - звіт про виконання рішення суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п.9 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 17 травня 2019 року №61, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю 3 групи, захворювання якого пов`язане із виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки первинну інвалідність ІІІ групи позивачу встановлено в 2013 року, то станом на цю дату виникло право на виплату одноразової грошової допомоги, а тому, відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги за законодавством, яке діяло вже після 01.01.2014 року.

20.12.2019 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому позивач зазначає щодо необґрунтованості вимог апеляційної скарги та просить в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року відмовити, а зазначене рішення залишити в силі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з 01.08.1985 по 13.04.1987 року навчався у "КВЗРИУ им. ОСОБА_2 " ("Киевское высшее зенитное ракетное инженерное ордена Ленина Краснознамённое училище имени С.М. Кирова" - прим.суду).

З 13.11.1987 по 03.08.1989 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у званні прапорщик на посаді начальника складу об`єднаних видів матеріального забезпечення. Наказом командира в/ч 32093 від 31.07.1989 року № 143 звільнений за п."е" ст.46 у зв`язку із службовою невідповідністю з 03.08.1989 року.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 від 13.01.1989 року № 498, архівної довідки від 23.07.1993 року № 51/6975, ОСОБА_1 з 03.10.1988 по 13.01.1989 року в складі в/ч 54979 (зона №3) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З наведеного видно, що позивач в період з 03.10.1988 по 13.01.1989 року не був військовослужбовцем строкової служби.

Згідно довідки МСЕК-1 № 006952, позивачу з 22.05.2012 року встановлено третю групу інвалідності зі ступенем втрати професійної працездатності 40% у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

В листопаді 2012 року ОСОБА_1 виплачено одноразову компенсацію, передбачену ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інваліду 3-ої групи, захворювання якого пов`язане із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У відповідності до довідки Житомирської обласної МСЕК-1 № 919389 від 05.05.2017 року, позивачу з 05.05.2017 року встановлено третю групу інвалідності зі ступенем втрати професійної працездатності 60% у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, безстроково.

З метою реалізації свого права на одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням 3-ої групи інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач звернувся до Житомирського обласного військового комісаріату із заявою від 20.02.2019 року та копіями необхідних документів, які в подальшому були направленні до Міністерства оборони України.

17.05.2019 року рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №61, відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки заявник звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року № 3597-IV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність ОСОБА_1 встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Стаття 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерв.

Відповідно до п.3 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що на час звернення позивача про отримання одноразової грошової допомоги (20.02.2019), механізм розгляду таких заяв та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначається постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Разом з тим, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

З матеріалів справи слідує, що позивач отримав право на призначення вказаної допомоги з 05.05.2012 року.

Так, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги згідно Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії та таке право станом на травень 2012 року згідно ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мали також військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від часу, який минув після звільнення зі служби.

З матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваному рішенні відповідача № 61 від 17.05.2019 року підставою відмови у призначенні одноразової грошової допомоги слугувало лише те, що заявник звільнений з військової служби до запровадження виплати одноразової грошової допомоги, а інвалідність йому встановлена до набрання чинності нової редакції ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". При цьому, інших підстав для відмови відповідачем не вказано.

Колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується, що в даній справі суд позбавлений права вирішувати питання про призначення одноразової грошової допомоги в світлі обставин цієї справи з огляду на обмеженість суду дослідженням підстав відмови у призначенні такої в межах оскаржуваного рішення № 61.

Таким чином, належним захистом прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи, захворювання якого пов`язане із виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

З урахуванням вищезазначених обставин, судова колегія приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка та вірно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що свідчить у своїй сукупності про відсутність допущення порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.