Справа № 357/631/20
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/631/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №1 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції Сторожука Богдана Сергійовича, поліцейського СРПП №1 Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції Слободяник Андрія Васильовича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 20.12.2019 року працівниками Білоцерківського відділу поліції ГУ НП у Київській області було прийнято дві постанови про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення. 20.12.2019р. позивача було притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 121 ч.6 КУпАП України /серії НК №908199/, якою на позивача накладено штраф в розмірі 170 грн., за те що він керував автомобілем «Ford Transit» НОМЕР_1 , на якому в темну пору доби не освітлювався державний номерний знак, чим порушено п.2.9. «в» ПДР, а також, 20.12.2019 року винесено постанову /серії НК №908198/, якою на позивача накладено штраф в розмірі 425 грн., за те що він керував транспортним засобом не маючи при собі реєстраційного талону на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 «б» ПДР. Позивач заперечує дані обставини, вказує на ряд порушень, що допустили працівники Білоцерківського відділу поліції ГУ НП у Київській області при складанні постанов та просив суд визнати протиправними і скасувати постанови серії НК №908199 від 20.12.2019року та серії НК №908198 від 20.12.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та за ч.1 ст.126 КУпАП, провадження по даних справах закрити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд спарви за відсутності позивача і його представника, позов підтримано.

Відповідачі у встановлений судом строк, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явилися, не направили своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд, керуючись положеннями ч. 5 ст. 77 КАС України, приймає рішення на підставі доказів наявних у справі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.12.2019 року поліцейським СРПП - 1 Білоцерківського відділу поліції ГУ НП у Київській області старшим сержантом поліції Сторожук Б.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серії НК №908199, відповідно до якої гр. ОСОБА_1 було притягненно до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, за те що він 20.12.2019 року об 01 год.30 хв. на автододорозі Р-04 118 км, керував автомобілем «Ford Transit» НОМЕР_1 , на якому в темну пору доби не освітлювався державний номерний знак, чим порушено п.2.9. «в» ПДР. Позивача було піддано штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.10).

А також, 20.12.2019 року інспектором СРПП-2 Білоцерківського відділу поліції ГУ НП у Київській області старшим сержантом поліції Слободяник А.В. було винесено постанову серії НК №908198, якою на позивача накладено штраф в розмірі 425 грн., та відповідно до якої гр. ОСОБА_1 було притягненно до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, за те що він 20.12.2019. об 01 год.30 хв. на автододорозі Р-04 118 км, керував автомобілем «Ford Transit» НОМЕР_1 , не маючи при собі реєстраційного талону на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 «б» ПДР (а.с.11).

В постанові (серії НК №908199 ) про притягнення позивача до адмінвідповідальності вказується на порушення ним п.2.9 «в» ПДР України.

Згідно п.2.9 «в» ПДР - водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що зокрема неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з ч.6 ст.121 КУпАП - керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В постанові (серії НК №908198) про притягнення позивача до адмінвідповідальності вказується на порушення ним п.2.1 «б» ПДР України.

Згідно п.2.1 «б» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно п.2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1; цих Правил, дати можливість перевірити номери агрегатів і комплексність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з ч.1 ст.126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач заперечив факт порушення ним п.2.9 «в» та п.2.1 «б» ПДР України, оскільки 20.12.20109 року під час керування транспортним засобом він був безпідставно зупинений працівниками поліції, які попросили надати посвідчення водія, вимогу поліцейського ОСОБА_1 виконав. Позивач зазначає, що працівники поліції не повідомили причини зупинки, а потім повідомили, що у керованому позивачем автомобілі не освітлюється задній номерний знак. Позивач вказує, що перед початком руху він ретельно перевірив належність роботи зовнішнього освітлення транспортного засобу, в тому числі заднього номерного знаку. А під час руху, позивач не міг передбачити, що в авто виникне технічна несправність, та крім того, звернув увагу поліцейського, що номерний знак все ж освітлюється, адже з двох ліхтарів освітлення, один перебував у справному стані крім цього позивач вказував, що може на місці зупинки замінити перегорівшу лампу освітлення, та відсутність освітлення номерного знака не є перешкодою для подальшого руху, натомість інспектор виніс постанову про адміністративне правопорушення за ч.6 ст.121 КУпАП України. Також у цей час інспектор Слободяник А.В., висловив вимогу пред`явити реєстраційний талон на транспортний засіб. Позивач вважає що поліцейський висловив незаконну вимогу щодо пред`явлення реєстраційного талону, оскільки у відповідності до висновку колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі від 15.03.2019 року №686/11314/17, поліцейські не можуть вимагати у водія свідоцтво про реєстрацію автомобіля, якщо у них немає доказів правопорушення. Позивач вказує, що поліцейський не зважив на пояснення, не надав доказів вчинення правопорушення. Пізніше, 26.12.2019 року позивач дізнався, що інспектор все одно виніс постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП України.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано положеннями Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) та Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі - ПДР).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема статтею 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України, встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємо вічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач не вказав в оскаржуваній постанові (серії НК № 908199) на докази в підтвердження вини позивача, не надав таких доказів до суду, не заперечив позовних вимог, та в силу положень ч.4 ст.159 КАС України, суд розцінює таку позицію відповідача, як визнання позову.

Відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 16 Закону № 3353-XII «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 32 Закону № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Так, суд звертає увагу, що пунктом 2 ч.1 ст. 32 вищевказаного Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, факт вчинення позивачем правопорушення, а саме керування ТЗ у якого не освітлювався задній номерний знак, у зв`язку з чим поліцейським було пред`явлено вимогу про перевірку документів, не був доведений належними та допустимими доказами, відповідач не скориствався своїм правом на надання відзиву на позов.

Отже, оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів (реєстраційного талону на ТЗ), отже позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

При цьому, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, відповідачем не доведено суду наявність підстав вважати, що позивач вчинив або мав намір вчинити правопорушення, яке могло б бути підставою для вимагання працівником поліції пред`явлення документів.

Аналогічна позиція в подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Керуючись ч.6 ст.121, ч.1 ст.126, ст.ст.280, 283,284, 293 КУпАП, ст.ст. 2,6,19,77,78,159,242-246,250,286, 293,295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №908199 від 20.12.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. за адміністративне порушення, передбачене ч.6 ст. 121 КУпАП та закрити провадження по справі.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №908198 від 20.12.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за адміністративне порушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження по справі.

Апеляційні скарги на судове рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола