Справа № 120/354/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

31 січня 2020 р. Справа № 120/354/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд до пред`явлення позову звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта суб`єкта владних повноважень - наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 23.01.2020 № 15 о/с в частині його звільнення з посади та заборони Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області призначати інших осіб на посаду слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову стала незгода заявника із наказом від 23.01.2020 № 15 о/с про переміщення, шляхом звільнення з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на посаду слідчого, слідчого відділення Вінницького районного відділення Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та намір заявника оскаржити цей наказ в судовому порядку.

Обґрунтовуючи підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити поновлення його порушених трудових прав, за захистом яких він має намір звернутися до суду, а також унеможливить реальне виконання рішення суду, оскільки за час слухання справи відповідач може призначити на посаду іншу особу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Беручи до уваги те, що матеріалів заяви достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За змістом ч. 4 ст. 150 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено, в тому числі, у спосіб зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта та заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Як передбачено ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підсумовуючи наведене, суд враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів поданої заяви судом встановлено, що начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Педосом Ю. прийнято наказ від 23.01.2020 № 15 о/с про переміщення, шляхом звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на посаду слідчого слідчого відділення Вінницького районного відділення Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на підставі п. 2 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію». Цей наказ заявник має намір оскаржити у судовому порядку.

У заяві про забезпечення позову заявник просить:

- зупинити дію наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 23.01.2020 № 15 о/с в частині звільнення з посади;

- заборонити Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області призначати інших осіб на посаду слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами як правило є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 надано роз`яснення, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Пленумом роз`яснено, що забезпечуючи такий позов шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про звільнення з посади, суд фактично продовжує службові відносини між позивачем та роботодавцем (суб`єктом владних повноважень) з відповідними наслідками - виконанням службових обов`язків, виплатою заробітної плати тощо. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Тому, вирішуючи питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 , суд враховує, що її задоволення та зупинення дії наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 23.01.2020 № 15 о/с в частині звільнення з посади та заборони вчиняти певні дії, матиме наслідком продовження відносини публічної служби заявника з роботодавцем. Такі правові наслідки будуть аналогічні тим, що могли б настати у разі задоволення позову про скасування наказу від 23.01.2020 № 15 о/с та поновлення заявника на посаді. Відтак, задоволення заяви позивача вказуватиме на те, що судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, застосувавши заходи забезпечення позову у спосіб визначений заявником, суд фактично ухвалить рішення щодо ймовірних позовних вимог та вийде за межі підстав забезпечення позову передбачених статтями 150-151 КАС України, що вказуватиме на порушення принципів адекватності заходу вимогам, на забезпечення яких він вживається та співмірності заходів забезпечення позову із наслідками до яких такі заходи призведуть.

Щодо аргументів заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду або суттєво його ускладнити, то такі судом оцінюються критично оскільки позивач вказує не на дійсні, існуючі обставини, які підтверджують існування реальної загрози невиконання чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а на гіпотетичні. При цьому, посилання на очевидну протиправність оскаржуваного наказу відповідача нічим не підтверджена, окрім самих висновків та суб`єктивних припущень заявника.

Крім цього оцінюючи доводи заявника суд зазначає, що законодавство передбачає ефективні засоби відновлення в судовому порядку прав незаконно звільненої особи, а саме: 1) рішення суду про поновлення на посаді підлягає до негайного виконання; 2) звільнення особи, яка займає посаду незаконно звільненого працівника у випадку задоволення позову про поновлення на роботі; 3) за весь час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненої особи стягується середній заробіток; 4) у випадку затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді особа вправі позиватися про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду.

Відтак, надавши оцінку аргументам заяви ОСОБА_1 , а також з`ясованим при її розгляді обставинам суд не встановив підстав вважати, що у випадку скасування наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 23.01.2020 № 15 о/с в частині звільнення з посади ОСОБА_1 , рішення суду буде неможливо виконати чи виконання такого рішення буде суттєво ускладненим.

За таких обставин в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 120/354/20-а відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович