Справа № 640/20382/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Вівдиченко Т.Р. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року, яке було ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ПАТ «ЗЛАТОБАНК» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25 червня 2018 року № , від 26 вересня 2018 року № та від 23 жовтня 2018 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» подало уточнені податкові декларації з податку на додану вартість, проте самостійно не здійснило нарахування та сплату штрафу відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві від ПАТ «ЗЛАТОБАНК» не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «ЗЛАТОБАНК». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 391 та від 19 квітня 2018 року № 1135 продовжено строк повноважень ліквідатора ПАТ «ЗЛАТОБАНК» Славкіної М.А. по 13 травня 2020 року включно.

ПАТ «ЗЛАТОБАНК» подало уточнюючі податкові декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року та за квітень, червень 2018 року, однак самостійно не нарахувало і не сплатило штраф відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України.

Головне управління ДФС у м. Києві провело камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за листопад 2017 року, за результатами якої склало акт від 06 червня 2018 року № 7185/26-15-12-07-20/35894495 та винесло податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 11950 грн 80 коп.

Також Головне управління ДФС у м. Києві провело камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за листопад 2017 року, за результатами якої склало акт від 05 вересня 2018 року № 15327/26-15-12-07-20/35894495 та винесено податкове повідомлення-рішення від 26 вересня 2018 року № про нарахування ПАТ «ЗЛАТОБАНК» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 190 грн 65 коп.

Крім того Головне управління ДФС у м. Києві провело камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2018 року, за результатами якої було склало акт від 04 жовтня 2018 року № 16555/26-15-12-07-20/35894495 та винесло податкове повідомлення-рішення від 23 жовтня 2018 року № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 7 грн 45 коп.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, ПАТ «ЗЛАТОБАНК» звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову ПАТ «ЗЛАТОБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що застосування до позивача санкцій після початку процедури ліквідації банку суперечить вимогам п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України та ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Матеріально-правовою підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 25 червня 2018 року № , від 25 вересня 2018 року № та від 23 жовтня 2018 року № став п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України.

Вказана норма права передбачає, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті, надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

Згідно з п. 120.2 ст. 120 Податкового кодексу України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим п. 50.1 ст. 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати). При самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.

ПАТ «ЗЛАТОБАНК» не заперечує, що подаючи уточнюючі податкові декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року та за квітень, червень 2018 року, не здійснило нарахування і сплату штрафу відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України.

Позовні вимоги було обґрунтовані тим, що на стадії ліквідації банку додаткові зобов`язання, у тому числі щодо сплати штрафів, не виникають.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України він не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проведення комплексних перевірок з метою виявлення фінансових рахунків та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відповідно до пп.пп. 14.1.39, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У свою чергу податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції, здійснивши аналіз зазначених норм права, прийшов до вірного висновку про те, що нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації проводиться згідно з вимогами Податкового кодексу України, однак питання погашення податкових зобов`язань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже застосування до ПАТ «ЗЛАТОБАНК» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) під час ліквідаційної процедури суперечить вимогам ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № , від 26 вересня 2018 року № та від 23 жовтня 2018 року № підлягають скасуванню.

Апеляційна скарга Головного управління ДФС у м. Києві не містить заперечень проти висновків, зроблених судом першої інстанції, щодо застосування до спірних правовідносин п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України та ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають виключно у тому, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» подало уточнюючу податкову звітність та не сплатило штраф. Факт перебування позивача на стадії ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Головне управління ДФС України у м. Києві не враховує, проте і не зазначає підстав для не застосування ч. 3 ст. 46 вказаного Закону до спірних правовідносин.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 17 вересня 2019 року, та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Т.Р. Вівдиченко

Є.В. Чаку