Справа № 340/2066/19
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Кропивницький справа № 340/2066/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул.Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ - 40108646)
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить:

1) визнати наказ Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким рядового поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, незаконним та скасувати.

2) поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції.

3) стягнути з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

4) зобов`язати Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 липня 2017 року отримав поштою копію наказу Департаменту патрульної поліції «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 02.07.2019 №483 про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 .

У цьому наказі вказано про те, що відповідно до наказу ДПП «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» від 10.04.2019 року №660, проведено службове розслідування з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення поліцейським роти №7 батальйону №1 полку №1 УПП у місті Києві ДПП рядовим поліції Корніловим М.С., що виразилося у відсутності на службі без поважних причин з 01.01.2019 по сьогоднішній день. Відповідно до вищезазначеного наказу, вирішено звільнити позивача зі служби в поліції. Позивач вважав, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не враховано відсутність доказів вчинення дисциплінарних порушень, зазначених у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Представником відповідача по справі подано до суду відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позову у повному обсязі, вважає його не обґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач у письмовому відзиві на адміністративний позов зазначив, що в ході службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, а саме відсутність на службі без поважних причин, що вважається прогулом та підтверджується відповідними актами про відсутність на службі. (т.2, а.с.85-89).

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 26 вересня 2019 року.

Відповідно до ухвали суду від 23.10.2019 року подальший розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року змінено неналежного відповідача Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9, код ЄДРПОУ - 40108646) на належного - Департамент патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ - 40108646). Відкладено підготовче засідання на 26 листопада 2019 року.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року повторно зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України подати суду письмові пояснення щодо позову (відзив).

Враховуючи, подане клопотання представника позивача про подальший розгляд справи у письмовому провадженні та не прибуття в судове засідання представника відповідача суд на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, судом встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що в період з 07.08.2008 року по 12.05.2009 року ОСОБА_1 , проходив безперервну службу в органах внутрішніх справ України, з 22.01.2016 року 02.07.2019 року службу в Національній поліції України, що підтверджується копіями матеріалів особової справи (а.с.62-72, т.1).

Наказом Департаменту патрульної поліції №544 від 07.12.2017 року ОСОБА_1 призначений поліцейським поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП (т.1, а.с.67, зворот).

На підставі доповідної записки начальника УПП у місті Києві (без дати) про відсутність позивача на службі з 01.01.2019 року без поважних причин (а.с.240, т.1), начальником Департаменту патрульної поліції Жуковим Є.О. винесено наказ №660 від 10.04.2019 року «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» з метою повної, усебічної та обєктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , що виразилася у відсутності на службі без поважних причин з 01.01.2019 року по сьогоднішній день (а.с.241-242, т.1).

Службовим розслідуванням встановлено, що до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у місті Києві ДПП для розгляду в межах компетенції було скеровано акти про відсутність на роботі поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП рядового поліції Корнілова М.С., 1977вн/41/11/18-2018 від 14.09.2018, 10105вн/41/11/18-2019 від 06.03.2019, 9306вн/41/11/18-2019 від 01.03.2019, 9305вн/41/11/18-2019 від 01.03.2019 (а.с.43, т.2).

У вказаних актах зазначено, що позивач з 01.09.2018 року по 10.04.2019 року на службу не з`являвся, заздалегідь про можливу відсутність не попереджав та на телефонні дзвінки не відповідав.

Також до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у місті Києві ДПП рапортом т.в.о. інспектора відділу кадрового забезпечення УППП у місті Києві ДПП Таран І.Ю. переправлено лист з УПП Кіровоградської області ДПП про втрату ОСОБА_1 службового посвідчення серії ДПП №63533 від 22.12.2018 року.

Опитаний у ході службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що з 05.12.2018 року знаходився у місті Кропивницький та співробітники патрульної поліції незаконно склали стосовно нього адміністративні матеріали за ст.185, ч.1 ст.126 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). По вказаним дням, коли був відсутній на службі ходив на судові засідання.

ОСОБА_1 згодом надав безпосередньому керівнику листки непрацездатності, згідно яких він перебував на лікарняному.

У висновку зазначено, що згідно вказаних листків непрацездатності, ОСОБА_1 повинен був з`явитися на роботу 30.12.2018, 31.12.2018, 12.01.2019, 09.02.2019, 21.02.2019, 23.02.2019, 24.02.2019, 28.02.2019, 01.03.2019, 04.03.2019, 05.03.2019, 08.03.2019, 09.03.2019, 24.03.2019, 25.03.2019, 21.04.2019 та 22.04.2019.

Згодом ОСОБА_1 надав ще одне письмове пояснення, в якому повідомив, що 05.12.2018 під час перебування у місті Кропивницький, був затриманий із застосуванням заходів фізичного впливу та спеціальних засобів співробітниками УПП у місті Києві ДПП, які склали стосовно нього вищевказані адміністративні матеріали. В результаті отримання тілесних ушкоджень, йому стало зле та він звернувся за медичною допомогою. 30.12.2018 та 31.12.2018 перебував за місцем реєстрації у м. Кропивницький з поганим самопочуттям, в наслідок чого згодом був відкритий листок непрацездатності та повідомити безпосереднього керівника не було можливості, оскільки в нього викрали вільний телефон (а.с.46.т.2).

Крім того, в матеріалах службового розслідування зазначене, що стосовно втрати свого службового посвідчення ОСОБА_1 надав витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, в якому зазначено, що 06.12.2018 року №0010071 було внесено відомості до вказаного реєстру у зв`язку з тим, шо до Кропивницького ВП ГУНП у Кіровоградській області звернуся ОСОБА_1 з заявою про те, що патрульні поліцейські УПП у Кіровоградській області ДПП перевищили свої службові повноваження, що супроводжувалося насильством діями та забрали з кишені куртки мобільний телефон та документи.

Також, зазначено, що в матеріалах службового розслідування наявні копії адміністративних матеріалів та рапортів вищевказаних поліцейських, які затримали 04.12.2018 ОСОБА_1 . Зокрема, наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 59454 від 05.12.2018 за ст. 185 КУпАП, копія протоколу серії БД №411415 від 05.12.2018 за ч.1 ст.130 КУпАП, копія протоколу про адміністративне затримання серії КИ №021199 від 04.12.2018 та копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №277861 від 04.12.2018 за ч.1 ст.126 КУпАП. Згідно рішення апеляційного суду №404/8517/18 справу по ч.1 ст.130 КУпАП було закрито на підставі ст.247 КУпАП, про те в матеріалах службового розслідування наявна копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.12.2018 року №471, виданий КЗ «Кіровоградським обласним наркологічним диспансером», згідно якого, встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.47, т.2).

За наслідками проведення службового розслідування видано наказ Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким рядового поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Абзаців 1,2,7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, статті 16 ЗУ «Про дорожній рух», пунктів 1,2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13, частини 8 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом-України від 15 березня 2018 року №2337-VШ, поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП рядового поліції Корнілова М.С. звільнити зі служби в поліції.

Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПП ( ОСОБА_2 ) утримати грошове забезпечення з ОСОБА_1 через порушення службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин 30.12.2018, 31.12.2018, 12.01.2019, 09.02.2019, 21.02.2019, 23.02.2019, 24.02.2019, 28.02.2019, 01.03.2019, 04.03.2019, 05.03.2019, 08.03.2019, 09.03.2019, 25.03.2019, 21.04.2019 та 22.04.2019 (а.с.53, т.2).

Вважаючи, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не враховано відсутність доказів вчинення дисциплінарних порушень, зазначених у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

V. Оцінка суду.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності 7 листопада 2015 року.

У частині 1 статті 60 вказаного Закону № 580-VІІІ зазначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Підпунктами 1, 10, 11 пункту 3.1 розділу ІІІ «Обов`язки поліцейського патрульної поліції» Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 року №4/1 передбачено, що поліцейський патрульної поліції під час несення служби зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва, постійно і наполегливо самовдосконалюватись, підвищувати рівень довіри суспільства до поліції; у разі отримання інформації про можливе вчинення корупційного чи дисциплінарного правопорушення негайно інформувати безпосередньо керівника та (або) служби моніторингу патрульної поліції, і вжити заходів щодо його запобігання та припинення.

У відповідності до частини першої статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807.

Крім того, вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду матеріалів службового розслідування комісія вважала відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування вважати підтвердженими. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні норми Законів та нормативно-правових актів ОСОБА_1 , звільнити (т.2, а.с.51).

Суд звертає увагу на те, що правомірність наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 є предметом позову в даній адміністративній справі.

Тому, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Зі змісту оскаржуваного наказу Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року судом встановлено, що в останньому зазначені наступні підстави звільнення, а саме:

у ході проведення службового розслідування підтвердився факт порушення службової дисципліни поліцейським роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП рядовим поліції Корніловим Михайлом Сергійовичем вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, абзаців 1, 2, 7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (а.с.16, т.1).

Так, зокрема пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Абзацами 1, 2, 7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських передбачено, що неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

Приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій має право керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування; знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; відступати від вимог цього розділу Закону в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян; на відшкодування витрат у разі надання транспортного засобу поліцейським та працівникам охорони здоров`я у випадках, передбачених цим Законом; на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху; одержувати необхідну допомогу від посадових осіб, організацій, що беруть участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів; не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту; перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі; своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль; під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі; надавати переважне право для проїзду транспортним засобам із включеними синіми або червоними проблисковими маячками та спеціальними звуковими сигналами; надавати переважне право руху пішоходу, який знаходиться на пішохідній доріжці (зебрі). У цьому разі водій зобов`язаний надати можливість пішоходу безпечно перейти дорогу, вулицю; вживати заходів щодо збереження чистоти автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та смуги відчуження, у тому числі з боку пасажирів; оплачувати вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу.

Надавати транспортний засіб: а) поліцейським та працівникам охорони здоров`я для доставки у найближчий медичний заклад осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги, а водії військових транспортних засобів також і посадовим особам Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; б) поліцейським, а водії військових транспортних засобів також і посадовим особам Військової служби правопорядку у Збройних Силах України для виконання непередбачених і невідкладних службових обов`язків по затриманню правопорушників. При цьому водій має право на відшкодування збитків згідно з чинним законодавством.

Також, пункти 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, якими передбачено, що службова дисципліна зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

Аналогічне формулювання викладено у п.1 наказової частини оскаржуваного наказу та зазначено, що за вчинення дисциплінарного проступку який виразився в порушенні вищевикладених норм ОСОБА_1 , звільнити зі служби в поліції (а.с.17, т.1).

З аналізу вищезазначених норм, порушення яких на думку відповідача стало підставою звільнення, Суд дійшов висновку про те, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився фактично у порушенні Закону та підзаконних актів правил дорожнього руху.

Тому, Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що підставами звільнення стала відсутність позивача на службі з 01.01.2019 року по дату призначення службового розслідування. Зазначене твердження не було підставою для відмови і не зазначено у оскаржуваному наказі. Вперше цей довід було наведено в запереченнях відповідача.

Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, а правовим мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст.6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

З цього приводу Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Суду такий підхід загалом відповідає завданню адміністративного суду перевірити правомірність оскаржуваного рішення з огляду на конкретні підстави його ухвалення.

З огляду на це, обґрунтування правомірності наказу про звільнення обставинами, які не наведені у відповідному рішенні, не допускається. Зазначені докази є неналежними і не можуть бути взяті до розгляду.

Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 24.12.2019 у справі №822/2574/16 (провадження К/9901/34673/18).

Аналогічна позиція викладена в рішенні ЄСПЛ від 23.07.2002 у справі «Vдstberga taxi aktiebolag and Vulic v. Sweden». Зокрема, визначено, що справи повинні бути розглянуті на підставі наданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів мусять саме податківці.

Таким чином, і суд не має права враховувати докази, які не були покладені в основу рішення органу.

З матеріалів службового розслідування судом встановлено, що відділ моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у місті Києві ДПП отримав лист з УПП Кіровоградської області ДПП про втрату ОСОБА_1 службового посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.12.2018 року та складання відносно останнього адміністративних матеріалів та рапортів вищевказаних поліцейських, які затримали 04.12.2018 ОСОБА_1 . Зокрема, наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 59454 від 05.12.2018 за ст. 185 КУпАП, копія протоколу серії БД №411415 від 05.12.2018 за ч.1 ст.130 КУпАП, копія протоколу про адміністративне затримання серії КИ №021199 від 04.12.2018 та копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №277861 від 04.12.2018 за ч.1 ст.126 КУпАП. Згідно рішення апеляційного суду №404/8517/18 справу по ч.1 ст.130 КУпАП було закрито на підставі ст.247 КУпАП, про те в матеріалах службового розслідування наявна копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.12.2018 року №471, виданий КЗ «Кіровоградським обласним наркологічним диспансером», згідно якого, встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що 04.12.2018 року поліцейським роти №3 батальйону УШІ в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції Сидоренко О.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №277861 від 04.12.2018 року, в якій зазначено, що позивач 04.12.2018 року о 21 год. 45 хв. в м. Кропивницькому по вулиці Жадова, керуючи транспортним засобом, не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив п.п. 2.1.6, 2.1 ґ ПДР України (т.1, а.с.248-250).

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що постановою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.01.2019 року у справі №404/8518/18 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 відповідно до ст. 185 КУаП закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення (т.1, а.с.40-41).

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.05.2019 року у справі №404/8670/18 зазначену постанову скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито. Судом встановлено, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості постанови, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, скасуванню оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення. З відеозапису не можливо встановити факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки не вбачається факт керування ОСОБА_1 автомобілем (т.1, а.с.49-53).

Постановою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим в умисному ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАп з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 рік.

Проте, постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року вищезазначену постанову скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (т.1, а.с.42-48).

Більш того, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_1 після застосування працівниками патрульної поліції фізичного насильства та спецзасобів потребував невідкладної медичної допомоги, яка йому не була надана. На відео чітко зафіксовано, як ОСОБА_1 в кабінеті лікаря-нарколога вказує про те, що працівники поліції застосовували сльозогінний газ, просив води, дав можливість замірити артеріальний тиск, словесно або якимось чином від проходження огляду не відмовлявся.

Крім того, як вбачається з акту № 4201 від 07 грудня 2018 року, за результатами судово-медичного дослідження, у крові ОСОБА_1 , яка була отримана для дослідження 05 грудня 2018 року о 18.00 год., тобто в цей же день, етиловий спирт не виявлений (т.1, а.с.42-48).

Виходячи з встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що зазначені в оскаржуваному наказі підстави звільнення є надуманими та спростовані наданими суду доказами.

Наведене свідчить про те, що належного дисциплінарного розслідування щодо порушення дисципліни позивачем проведено не було з боку відповідача. Отже, всі зазначені в наказі про звільнення позивача підстави для видання такого наказу, з яких його звільнено не є правомірними і такими, що узгоджуються з матеріалами службового розслідування, справи і діючим законодавством.

Більш того, надаючи оцінку оскаржуваному наказу Суд вбачає, що у п.2 наказової частини визначено управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПП ( ОСОБА_2 ) утримати грошове забезпечення з ОСОБА_1 через порушення службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин 30.12.2018, 31.12.2018, 12.01.2019, 09.02.2019, 21.02.2019, 23.02.2019, 24.02.2019, 28.02.2019, 01.03.2019, 04.03.2019, 05.03.2019, 08.03.2019, 09.03.2019, 25.03.2019, 21.04.2019 та 22.04.2019.

Проте, як вже встановлено Судом вище, таких підстав звільнення у оскаржуваному наказі, як за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу без поважних причин 30.12.2018, 31.12.2018, 12.01.2019, 09.02.2019, 21.02.2019, 23.02.2019, 24.02.2019, 28.02.2019, 01.03.2019, 04.03.2019, 05.03.2019, 08.03.2019, 09.03.2019, 25.03.2019, 21.04.2019 та 22.04.2019 відповідачем не зазначалося.

Згідно роз`яснень в п. 18 Постанови Пленума Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність із чинним законодавством про працю.

Необхідно зазначити, що наказ №483 від 02.07.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 виданий в порушення норм діючого законодавства.

Суд зауважує, що наказ про звільнення позивача видано не мотивований, не конкретний. Вказуючи підставами видачі наказу порушення правил дорожнього руху та посилаючись у відзиві на звільнення у відсутності на службі, що суттєво порушує права працівника.

Крім того, дослідивши матеріали службового розслідування судом вбачається, що висновки службового розслідування не відповідають матеріалам самого розслідування та суперечать їм. При цьому, розслідування проведено не об`єктивно, поверхнево, в порушення вимог Порядку, факти та обставини не перевірялися (жодного запиту до медичних закладів, судів, УПП Кіровоградського області для відібрання пояснень та ін. інформації, свідки не оптувалися тощо),

Видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 , відповідач не з`ясував реальні обставини подій та причин неявки, дат невиходу на роботу позивача. Акти про відсутність на роботі в матеріалах службового розслідування не виповідають по датам актам зазначених у висновку службового розслідування.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що обставини, які стали підставою для накладення на поліцейським роти №7 батальйону №1 полку №1 УПП у місті Києві ДПП рядовим поліції Корніловим М.С. дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення в порядку дисциплінарної відповідальності, оскільки не узгоджуються з вимогами Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підписана: 04.11.1950; ратифіковано: 17.07.1997; набрала чинності для України: 11.07.1997), де держава зобов`язана виконати позитивне зобов`язання у вигляді проведення ефективного розслідування.

Разом з тим, враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд вбачає наявними підстави застосування в даному випадку норм Кодексу законів про працю України.

Згідно частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймаючи рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тому, підлягають задоволенню також позовні вимоги, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпечення за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача. захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 січня 2014 року № 21-395а13.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі. Затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Виходячи із заробітку за останні два календарні місці роботи.

Відповідно до довідки №1893 від 18.09.2019р. ОСОБА_1 за червень-липень нараховано за 61 календарний день 15999,89 грн. грошового забезпечення (а.с.56, т.2), тобто 262,29 грн. за один день. Станом на день розгляду справи кількість календарних днів з дня звільнення становить 176. Таким чином стягненню підлягає 46163,04 грн.

Позивачем заявлено позовні вимоги тільки щодо скасування наказу №483 від 02.07.2019 року Департаменту патрульної поліції "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" у вигляді звільнення, у свою чергу судом встановлено, що звільнено позивача зі служби в поліції наказом №596 о/с від 07.08.2019 року.

Суд вважає, що заявивши крім вищезазначеного, вимогу про поновлення на службі, позивач цим самим, просить поновити його порушені права, незалежно від того яким наказом це вчинено.

У зв`язку з чим, суд вважає можливим застосувати ч. 2 ст. 9 КАС України та визначений нею принцип диспозитивності. Так, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою поданою відповідно до вимог цього кодексу. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі зазначених приписів закону, вищевикладених обґрунтувань щодо задоволення частини позовних вимог, суд вважає можливим з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним також наказ №596 о/с від 07.08.2019 року, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах поліції та поновити його на службі з дня звільнення з 08.08.2019 року.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплати компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 7 та 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України29 квітня 2016 р. за № 669/28799. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні ОСОБА_3 нараховано та виплачена компенсація за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 20 днів у розмірі 8 342 грн. 62 коп. Вказане підтверджується розрахунковим листом та наказом від 07.08.2019 року №596 (а.с.172, т.1, а.с.55, т.2). Разом з тим, позивачем не наведено обґрунтувань та не надано суду належних доказів щодо затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом дійсні обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 139, 246, 255, 260-263, 292-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким рядового поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №596 о/с від 07.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )на службі в поліції на посаді поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ - 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу 46163,04 (сорок шість тисяч сто шістдесят три) гривні 04 копійки з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 7999 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 95 копійок, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 січня 2020 р.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук