Справа № 640/11109/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

27 січня 2020 року м. Київ № 640/11109/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши клопотання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Державної регуляторної служби України, Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України, за участю третьої особи - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про визнання протиправним та скасування рішення в частині, визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - позивач, НКРЕКП) з позовом до Державної регуляторної служби України (далі - відповідач-1, ДРС), Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України (далі - відповідач-2), за участю третьої особи - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 04.06.2019 №5.13 (протокол №07-19) в частині, що стосується апеляції ПАТ «Харківгаз» від 02.04.2019 №610-Сл-9555-0419; визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача-1 від 07.06.2019 №56 про задоволення апеляції ПАТ «Харківгаз».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2019 відкрито провадження у справі.

Представником Державної регуляторної служби України подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Клопотання обґрунтоване тим, що Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України не є органом влади, не здійснює владні управлінські функції та не є юридичною особою, а є лише постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування, яким, в свою чергу, є Державна регуляторна служба України. На думку відповідача 1, Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України не є органом влади, не здійснює владні управлінські функції та не є юридичною особою.

В той же час, щодо позовних вимог, пред`явлених позивачем до Державної регуляторної служби України, представник відповідача 1 зазначив, що позивач є органом ліцензування у розумінні Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, однак чинним законодавством України суб`єкт владних повноважень обмежений на звернення до адміністративного суду. Представник відповідача 1 вважає, що Законом не встановлено право органу ліцензування на оскарження рішень відповідача, а оскаржуване розпорядження не може бути предметом спору в суді, а тому при зверненні до суду з даним позовом Національна комісія, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг вийшла за межі власних повноважень.

Державною регуляторною службою України 20.12.2019 повторно подано клопотання про закриття провадження у справі. У вказаному клопотанні відповідач-1 посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.11.2019 №826/3115/17, щодо відсутності у Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг права на звернення до суду до іншого суб`єкта владних повноважень, та зазначив, що розпорядження відповідача-1 від 07.06.2019 №56 не може бути предметом судового розгляду.

Представником позивача подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в якому, окрім іншого, зазначив, що позивач як суб`єкт владних повноважень у розумінні КАС України, правовий статус якого визначено Законом України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», згідно з яким йому надано право звертатися до суду з відповідним позовом.

Розглянувши наявні матеріали у справи, подані учасниками справи клопотання та заперечення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно- владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2014 № 724, Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

ДРС є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Статтею 3 Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 №222-VIII (далі також Закон №222-VIII) встановлено, що державна політика у сфері ліцензування ґрунтується, зокрема, на принципі дотримання законності шляхом того, що повноваження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування (ДРС), Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування та порядок набрання чинності рішеннями органу ліцензування поширюються на сферу ліцензування всіх видів господарської діяльності, визначаються виключно цим Законом і не можуть бути обмежені іншими законами.

Згідно із статтею 4 Закону № 222-VIII спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, серед іншого: здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування; утворює Експертно-апеляційну раду з питань ліцензування та забезпечує її діяльність.

Відповідно до першої та другої частин статті 5 Закону № 222-VIII Експертно-апеляційна рада з питань ліцензування є постійно діючим колегіальним органом при спеціально уповноваженому органі з питань ліцензування та діє за регламентом, що затверджується спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування.

Частиною одинадцятою статті 5 Закону № 222-VIII встановлено, зокрема, що рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування щодо розгляду апеляцій або інших скарг здобувачів ліцензії чи ліцензіатом, проектів нормативно-правових актів та/або пропозицій про запровадження чи скасування ліцензування виду господарської діяльності є обов`язковими для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування у триденний строк з дня ухвалення відповідного рішення Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування і є підставою для видання спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування розпорядження про задоволення апеляції або про відхилення апеляції, про розгляд скарг, про погодження чи відхилення проектів нормативно-правових актів та/або усунення порушень законодавства у сфері ліцензування.

Таким чином, із приписів статей 4 та 5 Закону № 222-VIII прямо вбачається, що саме ДРС видає відповідне розпорядження, яке за своєю суттю є актом індивідуальної дії.

Враховуючи вищевикладене, дії та рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування жодним чином не можуть порушувати права та інтереси позивача, оскільки за своєю суттю не є рішенням, прийнятим суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У зв`язку з вищенаведеним, провадження у справі в частині позовних вимог щодо оскарження рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування підлягає закриттю, а клопотання представника відповідача 1 в цій частині підлягає задоволенню.

Водночас, в частині клопотання про закриття провадження у справі щодо позовних вимог, заявлених до Державної регуляторної служби України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2, пункту 1 частини першої статті 4 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина 4 статті 5).

Відповідно до статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальним актом є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Водночас, пунктом 6 частини другої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор має право звертатися до суду з підстав, передбачених законом, та здійснювати захист своїх прав та законних інтересів у суді.

Розпорядженням ДРС від 07.06.2019 №56 зобов`язано НКРЕКП у зв`язку із задоволенням апеляції (скарги) ПАТ «Харківгаз» усунути порушення вимог частин сьомої та п`ятнадцятої статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», абзаців сьомого і п`ятнадцятого статті 3 та частини одинадцятої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та повідомити про його виконання протягом десяти робочих днів з дати отримання із наданням підтверджуючих документів.

Тобто, НКРЕКП оскаржує розпорядження суб`єкта владних повноважень, яким її зобов`язано усунути порушення у власній діяльності, а не скасувати прийняте нею рішення як підконтрольним органом. Отже, оскаржуване розпорядження стосується інтересів НКРЕКП.

З огляду на вищенаведене, Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено право НКРЕКП на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що розпорядження ДРС від 07.06.2019 №56 відповідає ознакам індивідуального акту, що зазначені у пункті 19 частини першої статті 4 КАС України. Відтак, твердження відповідача про те, що позивач вийшов за межі наданих повноважень є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3115/17 суд зазначає наступне.

У справі № 826/3115/17 предметом оскарження було розпорядження Державної регуляторної служби України від 27 січня 2017 року № 13 про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування, видане за результатами скарги Підприємства «Миротворець» Білоцерківської міської громадської організації «Громадська єдність» від 28 листопада 2016 року. Вказаним розпорядженням було зобов`язано Міністерство екології та природних ресурсів України усунути порушення вимог законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», скасувавши наказ № 422 від 11 листопада 2016 року в частині анулювання ліцензії Підприємства «Миротворець» Білоцерківської міської громадської організації «Громадська єдність» від 23 грудня 2011 року серії АГ № 581908 на операції у сфері поводження з небезпечними відходами.

Під час вирішення справи № 826/3115/17 Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, якому відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» він підзвітний і підконтрольний, і який, реалізуючи компетенцію у сфері нагляду за органами ліцензування, скасував рішення позивача як підконтрольного органу.

Разом з тим, у даному випадку НКРЕКП оскаржує розпорядження суб`єкта владних повноважень, яким її зобов`язано усунути порушення у власній діяльності, а не скасувати прийняте нею рішення.

Відповідно до приписів пункту 8 частини першої статті 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» спеціально уповноваженому органу з питань ліцензування надано повноваження видавати розпорядження двох видів: про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування; про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

НКРЕКП оскаржує розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування.

Розпорядження від 07.06.2019 №56, хоч і було прийняте у зв`язку із задоволенням апеляції (скарги) ПАТ «Харківгаз», проте за своїм змістом не є рішенням про задоволення такої скарги. У ньому відсутній висновок про те, що апеляція (скарга) ПАТ «Харківгаз» підлягає відхиленню або задоволенню.

Вказане розпорядження містить припис про усунення порушень у діяльності НКРЕКП в цілому та не зобов`язує позивача вчинити дії, спрямовані на захист чи поновлення прав саме ПАТ «Харківгаз».

Натомість у справі № 826/3115/17 Міністерство екології та природних ресурсів України оскаржувало розпорядження Державної регуляторної служби України, яким було задоволено скаргу Підприємства «Миротворець» Білоцерківської міської громадської організації «Громадська єдність» та зобов`язано позивача скасувати власний наказ № 422 від 11 листопада 2016 року про анулювання ліцензії такого підприємства.

Зазначені відмінності в предметах спору є суттєвими та виключають можливість врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3115/17, під час розгляду і вирішення адміністративного позову НКРЕКП у даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування розпорядження від 07.06.2019 №56, відтак клопотання відповідача в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Державної регуляторної служби України про закриття провадження задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №640/11109/19 за позовом Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Державної регуляторної служби України та Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування в частині позовних вимог до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування про визнання протиправним та скасування рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 04.06.2019 №5.13 (протокол №07-19) в частині, що стосується апеляції ПАТ «Харківгаз» від 02.04.2019 №610-Сл-9555-0419.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

4. В іншій частині клопотання про закриття провадження у справі - відмовити.

5. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 295-297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко