Справа № 520/10654/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 р. № 520/10654/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаєва А.І.

при секретарі судового засідання Муравської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

10.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просила суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.07.2019 року (форма Р) виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Акциз податок на транспортні засоби 139593,81 та про застосування штрафу 34898,45 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.07.2019 року (форма Р) виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари що ввозяться (пересилаються) громадянами 12249,38 та про застосування штрафу 3062,35 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.07.2019 року (форма Р) виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів 54867,41 та про застосування штрафу 13716,85 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 08.07.2019 року № , № , № прийнято, на думку позивача, без врахування приписів чинного законодавства.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, надало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що уповноваженими особами Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні транспортного засобу марки „OPEL ZAFIRA, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , через митний кордон України за митною декларацією від 10.04.2018.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт перевірки № №2028/20-40-13-05-08/ від 12.06.2019 року.

Згідно висновків вказаного акту перевірки, встановлено порушення:

- ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279, п.1, п.3 ч.3 ст. 293, ч.1 ст.295 Митного кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 12249,38 грн.;

- п. 215.3 ст. 215 розділу VI Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено зобов`язання по сплаті акцизного податку на загальну суму 139593,81 грн.;

- п.187.8 ст. 187, п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 54867,41 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 08.07.2019 року (форма Р) про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем Акциз податок на транспортні засоби 139593,81 та про застосування штрафу 34898,45 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України;

- № від 08.07.2019 року (форма Р) про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари що ввозяться (пересилаються) громадянами 12249,38 та про застосування штрафу 3062,35 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.

- податкове повідомлення-рішення № від 08.07.2019 року (форма Р) про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів 54867,41 та про застосування штрафу 13716,85 грн. згідно пп.54.3.6. п.54.3. ст. 54, п.58.1. ст. 58. Податкового кодексу України.

Не погодившись з такими рішеннями податкового органу, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Так, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок відповідача про порушення митних правил ОСОБА_1 .

Відповідно митної декларації від 10.04.2018 року громадянкою України ОСОБА_1 на митну територію України ввезено товар - транспортний засіб марки „OPEL ZAFIRA, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , у митному режимі транзиту.

Частиною 3 статті 345 МК України встановлено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи.

Також, частиною 2 статті 351 МК України визначено, що підставою для проведення невиїзної документальної перевірки є, зокрема, виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Відповідно до пп.83.1.1., 83.1.2, 83.1.6. п. 83.1., ст. 83 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) матеріали, що є підставами для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені Кодексом, податкова інформація та інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням який покладено на контролюючі органи.

Головним управлінням ДФС у Харківській області від Донецької митниці ДФС отримано лист №8764/7/05-70-20-02 від 23.11.2018 року, згідно якого постановою Донецької митниці ДФС від 13.11.2018 року у справі про порушення митних правил № 0186/70000/18 визнано винною в порушенні митних правил, передбачених ст. 485 МК України, гр. України ОСОБА_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , за фактом використання транспортного засобу, стосовно якого надані пільги щодо сплати митних платежів на загальну суму 206710,60 грн., в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Частиною 1 статті 381 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно зі статтею 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту та повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 МК України.

Частиною 1 статті 95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту 10 діб (у разі перевезення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з вимогами статті 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України або їх оформленням у інший митний режим, відмінний від митного режиму транзиту.

Частиною 2 статті 1 МК України встановлено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків і зборів, сплати ним податків і зборів у меншому розмірі.

Згідно з ст. 284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу (Глава 17. Транзит), застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом - до товарів, поміщених у митний режим транзит.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, ПК України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.

Статтею 293 МК України передбачено, що особами, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів, у разі недотримання вимог цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають повне або часткове звільнення від сплати митних платежів - є особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Згідно з пунктом 206.6 статті 206 ПК України до операцій із ввезення товарів у митному режимі транзиту застосовується умовне повне звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 17 МК України.

Таким чином, пільги у вигляді умовного повного звільнення від оподаткування автотранспортного засобу марки „OPEL ZAFIRA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , який переміщується у митному режимі транзиту, надані ОСОБА_1 виключно у разі дотримання нею вимог та обмежень, встановлених главою 17 МК України, та виключно з метою переміщення цього транспортного засобу між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів, без будь-якого його використання, в термін визначений статтею 95 МК України.

Використанням товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, в даному випадку є факт перебування транспортного засобу у користуванні ОСОБА_1 на митній території України без виконання зазначених вище та встановлених законодавством обов`язків щодо завершення митного режиму транзит.

Як зазначено відповідачем та не заперечувалось позивачем, згідно з інформацією бази даних АСМО «Інспектор», транспортний засіб марки «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , з митної території України у строк до 20.04.2018 року не вивозився та у інший митний режим не поміщувався.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. При вивезенні за межі митної території України товарів, поміщених у митний режим транзиту, окремими партіями митний режим транзиту вважається завершеним після фактичного вивезення за межі митної території України останньої з таких окремих партій. При ввезенні товарів на митну територію України з метою подальшого їх поміщення у відповідний митний режим митний режим транзиту завершується фактичним доставленням товарів до визначеного органом доходів і зборів або узгодженого з ним місця доставки.

Згідно з ч.8 ст.102 МК України митний режим транзиту також припиняється у разі конфіскації товарів, їх повної втрати внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, за умови підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005 року встановлено, що обставини непереборної сили - смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров`ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

Порядок документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили визначений розділом VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №657 від 31 травня 2012 року (далі - Порядок № 657), положення якого застосовуються у випадках, коли Митним кодексом України або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу такого підтвердження.

Так, пунктом 2 розділу VIII Порядку № 657 встановлено, що у цьому розділі терміни вживаються в такому значенні:

аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;

факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Пунктом 3 Порядку № 657 визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 657 у випадку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, яким здійснюється контроль за цими товарами, транспортними засобами, з письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Разом із заявою подаються: документи, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили, видані компетентними органами (установами) та засвідчені в установленому порядку; примірник акта про проведення огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи, якщо аварія чи обставини непереборної сили мали місце на митній території України у зоні діяльності іншого митного органу та таким іншим митним органом проводився огляд; письмове підтвердження митного органу, якщо аварія чи обставини непереборної сили мали місце на митній території України у зоні діяльності іншого митного органу і таким іншим митним органом огляд не проводився згідно з абзацом четвертим пункту 5 цього розділу.

Заява розглядається митним органом, під контролем якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, протягом п`яти робочих днів з дати її подання.

Позивачем не надано доказів подання відповідної заяви або інформації до уповноважених органів про поміщення вищезазначеного автомобіля, в інший митний режим, аварію або дію обставин непереборної сили стосовно вказаного транспортного засобу.

Таким чином, позивач порушила вимоги обмеження, встановлені главою 17 МК України, щодо вчасного завершення митного режиму транзит.

Щодо посилань позивача в позовній заяві на, те що автомобіль марки «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 перебував на ремонті з 11.07.2019 по 27.09.2019, суд зазначає наступне.

Так, позивачем надано до суду акт приймання-передачі виконаних робіт № 2257 від 25.09.2018 року, згідно якого з 12.04.2018 по 25.09.2018 року виконувались роботи по ремонту автомобіля марки «OPEL ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 .

Проте, вказана обставина не свідчить про те, що позивачем подано відповідну заяву або інформацію до уповноважених органів про поміщення вищезазначеного автомобіля, в інший митний режим, аварію або дію обставин непереборної сили стосовно вказаного транспортного засобу.

За таких обставин, у контролюючого органу вищевказана інформація була відсутня, в наслідок чого суб`єкт владних повноважень був позбавлений можливості враховати її при винесені оскаржуваних у даній справі рішень.

Враховуючи викладене, суд вважає необгрунтованими вищевказані посилання позивача, як підставу для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з статтею 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно ч.4 cт. 296 МК України у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття органом доходів і зборів митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.

Відповідно ч. 1 ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант.

Згідно з ч.2 ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 279 МК України базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.

Статтею 278 МК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.

Відповідно до п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Пунктом 187.8 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 352 МК України передбачено право органів доходів і зборів використовувати під час проведення перевірок отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Так, відповідно до висновку №4456 судової авто-товарознавчої експертизи Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.10.2018 вартість транспортного засобу „OPEL ZAFIRA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN) НОМЕР_1 , станом на 10.04.2018 становить 3847,00 євро. Відповідно до наданого суду розрахунку платежів (а.с. 54) згідно з курсом валют, встановленим Національним банком України на 10.04.2018 року, 3847,00 євро складає 122493,84 грн.

В ході перевірки митних оформлень позивача за митною декларацією від 10.04.2018 року, встановлено порушення вимог ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279, п.1, п.3 ч.3 ст. 293, ч.1 ст.295 Митного кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 12249,38 грн., порушення вимог п. 215.3 ст. 215 розділу VI Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено зобов`язання по сплаті акцизного податку на загальну суму 139593,81 грн., порушення вимог п.187.8 ст. 187, п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 54867,41 грн.

За таких обставин, протиправності оскаржуваних у даній справі рішень судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовані та не підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, б. 46) про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст рішення складено 30.01.2020 року.