Справа № 1.380.2019.005632
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005632
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 січня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Луника В.Д.

представники третіх осіб не прибули,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Зимноводівської сільської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

на розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Зимноводівської сільської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , в якій позивач, з врахуванням заяви про зміну предмета позову, просить визнати протиправними дії Зимноводівської сільської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , які були здійснені на підставі заяви ОСОБА_3 від 22.03.2019 та зобов`язати Зимноводівську сільську раду всести необхідні зміни до реєстраційного обліку та поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 відбулося на підставі заяви ОСОБА_3 , який є власником згаданої квартири. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставами для зняття з реєстрації місця проживання особи є її заява, судове рішення або припинення підставі на право користування приміщенням. Зазначає, що не є належним доказом припинення підстав на право користування квартирою або будинком лише той факт, що наразі є новий власник квартири. Тим більше, що договір купівлі-продажу квартири був не добровільний. Адже сам факт переходу права власності від однієї особи до іншої не може бути єдиною та достатньої підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування квартирою. Відтак, позивач вважає дії щодо зняття осіб з реєстрації місця проживання, які здійснювалися за заявою власника житла без відповідного рішення суду про примусове виселення зазначених осіб, або про позбавлення права власності на житлове приміщення, або про позбавлення права користування житловим приміщенням, - протиправними.

27.01.2020 за вх. № 4436 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 .

У підготовчому судовому засіданні суд поставив на обговорення питання про доцільність закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Позивач у підготовчому судовому засіданні проти закриття провадження у справі заперечив.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі підтримав.

Треті особи явки уповноважених представників у підготовче судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлялися про час, дату та місце його проведення.

Вирішуючи питання предметної юрисдикції цього спору, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пункт 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачає, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило нового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Зимноводівської сільської ради від 22.03.2019 про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято на підставі заяви власника квартири АДРЕСА_3 Зимна Вода ОСОБА_3 про зняття з реєстрації громадян, котрі зареєстровані за вказаною адресою, із представленням витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказану квартиру.

При цьому, як слідує з обґрунтування позовної заяви, право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 у АДРЕСА_4 Зимна Вода позивач не визнає. Зокрема, зазначає, що останній є тимчасовим власником згаданої квартири та вважає, що сам факт переходу права власності від однієї особи до іншої не може бути єдиною підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування житлом.

Поряд з цим, в межах підготовчого провадження судом встановлено, що між позивачем та третьою особою у справі ОСОБА_3 існує спір про право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Так, як повідомлено позивачем у підготовчому судовому засіданні, у Пустомитівському районному суді Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення його в квартиру АДРЕСА_3 та зобов`язання ОСОБА_1 та інших осіб не чинити йому перешкод у користуванні даною квартирою. Зазначене підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на згадану квартиру, вимоги ж до Зимноводівської сільської ради про визнання протиправними дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою є похідними від них.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що цей спір має приватноправовий характер. Той факт, що відповідачем є Зимноводівська сільська рада не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, адже відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює.

Такий висновок суду ґрунтується на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, відображених у її постановах від 16.05.2018 у справі №337/2535/17, від 12.12.2018 у справі №826/8687/16, від 27.02.2019 у справі №826/15089/17, від 30 липня 2019 у справі № 826/7335/17, в яких Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

На підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи, що ініційований позивачем спір щодо скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання у квартирі через зміну її власника має цивільно-правову природу, суд доходить висновку, що дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи приватноправовий характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, а відтак, відповідне клопотання представника відповідача підлягає задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 6 ст. 143 КАС України у випадку постановляння ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Крім цього, згідно положень ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відтак, зважаючи на закриття провадження у справі в зв`язку з неналежністю розгляду позову в порядку адміністративного судочинства, сплачений судовий збір може бути повернуто позивачу за ухвалою суду в разі звернення з відповідним клопотанням.

Керуючись статтями 183, 238, 239, 241, 243, 248, 256, 293-295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до Зимноводівської сільської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цього спору має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.01.2020.

Суддя Сидор Н.Т.