Справа № 1.380.2019.006059
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.006059
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

31 січня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі : головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши у спрощеному позовному провадженні клопотання представників відповідачів про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного Бюро Розслідувань, Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, начальника Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного Бюро Розслідувань, Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові та начальника Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича , у якій просить суд:

-визнати дії Відповідачів 1,2,3,4 по наданню/ненаданню відповідей такими, що порушили вимоги Закону -393 та Закону 2939, закону 2938 та ст. 40 Конституції України протиправними і незаконними;

-визнати дії Відповідачів 1,4 по наданню/ненаданню відповідей правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, діяннями, що порушують встановлені Законом 1700 вимоги та заборони;

-зобов`язати Відповідача 1,2 надати відповідь на Звернення з посиланням на Закон та викладенням мотивів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 вересня 2019 р позивач звернувся з повідомленням (зверненням) до директора Державного бюро розслідувань Р.Труби та Державного Бюро Розслідувань, однак жодної відповіді ним не було отримано.

08.10.2019 позивачем отримано лист від Територіального управління ДБР та начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР у Львівській області п. Г ОСОБА_2 , про те, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у м. Львові звернення ОСОБА_1 щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань розглянуто.

На думку позивача відповідачами Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Львові, начальником Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчуком Г.А. були розглянути звернення, які ним не адресувались.

Відтак, вважає, що відповідачами порушено Закон України "Про звернення громадян", Закон України "Про інформацію", Закон України "Про доступ до публічної інформації", Закон України "Про запобігання корупції", відповідно звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

10.12.2019 представником Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В обґрунтування заяви про закриття провадження у справі зазначив, що відповідачем було надано відповідь на його звернення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого в порядку передбаченому ст. ст. 303-307 КПК України, до слідчого судді місцевого суду.

Відповідно, вищевказану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та на підставі п.2 ч.2 ст. 19, 238 КАС України просить закрити провадження у справі.

Позивачем подано заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в якій зазначив, що відповідачами не зазначено у відповіді інформацію про самого слідчого, його рішення, чим позбавили позивача права на оскарження (в порядку КПК) рішення/дій/бездіяльності слідчого-шляхом надання відповіді, зміст якої не відповідає ознакам ст. 214 КПК.

Також зазначає, що предметом позову не є оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, оскільки позивачем оскаржується протиправні дії щодо ненадання відповіді на звернення. Просить в задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовити.

20.12.2019 представником відповідача 2- директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. подано заяву про закриття провадження у справі, оскільки позивач оскаржує рішення, дії та бездіяльність органу досудового розслідування, відповідно спір не є публічно-правовим і має вирішуватись судами за правилами КПК України.

29.12.2019 позивачем подано заперечення на заяву про закриття провадження у справі.

В обґрунтування заяви про закриття провадження у справі зазначив, що відповідачами не надано доказів проведення ними досудового розслідування, не зазначено у відповіді інформацію про самого слідчого, дії/бездіяльність якого нібито ним оскаржуються.

Відтак вважає, що до компетенції саме адміністративного суду належить даний спір- до якого не встановлений інший порядок судового вирішення. Просить в задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовити.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді на листку непрацездатності у період з 21.01.2020 по 30.01.2020, суд приймає ухвалу у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме 31.01.2020.

Вирішуючи заяви про закриття провадження у справі, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, пункт 2 ч. 2 ст. 19 КАС визначає, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосується бездіяльності відповідачів щодо ненадання відповідей за зверненням від 12.09.2019, а також зобов`язання відповідача надати відповідь за зверненням від 12.09.2019.

Судом встановлено, що 07.08.2019 генеральний директор СП ТзОВ "Студія Лева" ОСОБА_1 звернувся до Львівського територіального управління ДБР із заявою про внесення відомостей про кримінальне порушення у ЄРДР, провести в межах компетенції розслідування та притягнути винних осіб до відповідальності, повідомити про вчинені дії.

08.08.2019 Територіальне управління ДБР розташоване у м. Львові розглянуто звернення ОСОБА_1 від 07.08.2019 щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань та зазначило, що наведені у заяві обставини не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, а відтак відсутні підстави для розгляду заяви в порядку ст. 214 КПК України.

12.09.2019 позивач звернувся до директора Державного бюро розслідувань Труби Р. із повідомленням, в якому просив здійснити в межах компетенції заходи щодо притягнення начальника слідчого відділу до встановленої відповідальності; забезпечити розгляд заяви СП ТзОВ "Студія Лева" по процедурі ст. 214 КПК.

27.09.2019 Державне бюро розслідувань вищевказане повідомлення направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташоване у м. Львові для організації розгляду відповідно до вимог законодавства що до дій слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові, а також з інших питань.

Про результати розгляду та прийняте рішення повідомити заявника у передбачений законом строк та в термін до 04.10.2019, надати до центрального апарату Державного бюро розслідувань копію відповіді на звернення ОСОБА_1 та інформацію щодо результатів його розгляду.

01.10.2019 Територіальним управлінням Державного бюро розслідування розташованого у м. Львові розглянуто звернення ОСОБА_1 від 12.09.2019 щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань.

Повторно роз`яснено, що у випадку незгоди із процесуальними рішеннями, бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні, захист від таких, на думку ОСОБА_1 , незаконних рішень можливий виключно у спосіб, передбачений п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, тобто у спосіб оскарження цього рішення.

03.10.2019 за підписом начальника Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Львові Ніколайчука Г. надано відповідь на звернення щодо незгоди із рішеннями слідчого та з інших питань розглянуто.

Повторно роз`яснено, що у випадку незгоди із процесуальними рішеннями, бездіяльністю слідчого у кримінальному провадженні, захист від таких, на думку ОСОБА_1 , незаконних рішень можливий виключно у спосіб, передбачений п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, тобто у спосіб оскарження цього рішення.

Тобто, у випадку незгоди із внесенням відомостей в ЄРДР за вашою заявою Галицьким ВП ГУ НП у Львівській області слід звернутись до Галицького районного суду м. Львова з відповідною скаргою у встановленому КПК України порядку.

Відповідно підстав для вжиття заходів передбачених ст. 214 КПК України на даний час не вбачається.

Отже, зміст звернень позивача зводиться до фактичного оскарження дій органу досудового розслідування щодо проведення досудового розслідування.

Суд зазначає, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або його заступник.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з частиною 1 статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Також, у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ. Крім того, імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

При цьому Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Такий самий висновок щодо застосування норм процесуального права викладений Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1666а15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 826/13340/15.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Також суд зазначає, що статтею 12 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження" а тому положення Закону України "Про звернення громадян" не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації.

Враховуючи викладене та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися місцевим загальним судом в порядку КПК України.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведене, провадження у справі підлягає закриттю за правилами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив :

Заяви представників відповідачів про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного Бюро Розслідувань, Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, начальника Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Директора Державного Бюро Розслідувань Труби Романа Михайловича, Державного Бюро Розслідувань, Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, начальника Першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у м. Львові Ніколайчука Григорія Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 31 січня 2020 року.

Суддя Гулкевич І.З.