Справа № 160/5019/19
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року Справа № 160/5019/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
представника позивача представника відповідача Гілунг О.В. Свида Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМ ТЕХ СТРОЙ» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМ ТЕХ СТРОЙ» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1966/1510/АВ/ТД-ФС/414 від 02.05.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не був повідомлений належним чином про розгляд справи про накладення штрафу, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній зазначив, що Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної постанови діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
За результатами інспекційного відвідування був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ДН1966/1510/АВ від 09 квітня 2019 року.
10.04.2019 на адресу позивача надіслано Акт №ДН1966/1510/АВ у двох примірниках та припис про усунення виявлених порушень №ДН1966/1510/АВ/П від 10.04.2019 також у двох примірниках.
Заперечення від позивача надійшли 19 квітня 2019 року за вх. №19/04-19.
07 травня 2019 року за №255 була надана відповідь на зауваження (заперечення) позивача до акту.
На підставі Акту № ДН1966/1510/AB винесено припис про усунення виявлених порушень № ДН1966/1510/АВ/П від 10 квітня 2019 року та оскаржувана Постанова про накладення штрафу уповноваженими особами від 02 травня 2019 року № ДН1966/1510/АВ/ТД-ФС/414.
Головне управління 19.04.2019 року направило на адресу позивача Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1966/1510/АВ/ТД від 18 квітня 2019 року, що підтверджується cписком згрупованих відправлень №771 та фіскальним чеком «Укрпошта».
В подальшому, Головним управлінням було винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02 травня 2019 року №ДН1966/1510/АВ/ТД-ФС/414.
Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, а також застосування статті 259 Кодексу законів про працю України врегульовано Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ № 295 від 26.04.2017 (далі Порядок № 295).
Вказана постанова Кабінету Міністрів України визнана нечинною постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 826/8917/17.
Проте, суд враховує, що в силу вимог ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, на час виникнення та існування спірних правовідносин Порядок № 295 був чинним та підлягав застосуванню.
Так, пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами Держпраці та її територіальних органів.
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 із наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 509).
Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Згідно із пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно матеріалів справи штраф був накладений начальником Головного управління Держпраці в Одеській області, а підставою для накладення фінансових санкцій за порушення законодавства про працю був акт перевірки відповідного суб`єкта господарювання.

Відповідно до пунктів 3-7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держпраці, його заступниками, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляд.

У межах спірних правовідносин адміністративним судом не вирішується питання доцільності притягнення позивача до відповідальності, а перевіряється виключно законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, станом на момент їхнього прийняття або вчинення, за наслідками чого суд може визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, а також зобов`язати його вчинити певні дії.

Так, відповідачем надано докази направлення Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1966/1510/АВ/ТД від 18 квітня 2019 року, що підтверджується cписком згрупованих відправлень №771 та фіскальним чеком «Укрпошта».

Суд критично оцінює твердження відповідача про належне направлення позивачу повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про працю, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем вказаного рішення.

Також, суд критично оцінює доводи представника відповідача, що ГУ Держпраці в Дніпропетровській області дотримані вимоги п. 6 Порядку №509, оскільки, за п`ять днів було надіслано рекомендованим листом повідомлення про розгляд справи, адже сукупний аналіз змісту цього пункту свідчить про те, що мають бути докази повідомлення особи, відносно якої буде розглядатись справа і саме за умови належного повідомлення, сповіщення особи (що особа знає про дату, час та місце розгляду справи) та за відсутністю клопотання про відкладення, така справа може бути розглянута за відсутністю суб`єкта господарювання.

Відтак, суд дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваного рішення, у відповідача були відсутні докази повідомлення про розгляд справи щодо вирішення питання про накладення штрафу на ТОВ «РЕМ ТЕХ СТРОЙ».

Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства з боку позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, з правового аналізу зазначеної норми права випливає, що трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Суд вважає за потрібне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Оскільки законодавство не містить обов`язкових приписів у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд дійшов переконання, що сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення правових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. При цьому сторони дотримались обов`язкової вимоги щодо письмової форми договору.

Як встановлено судом, ТОВ «РЕМ ТЕХ СТРОЙ» у період 2018 року уклало 22 цивільно-правових договори із фізичними особами, а саме: ОСОБА_1 (Договір підряду виконання робіт №5 від 01.07.18р.), ОСОБА_2 (Договір підряду виконання робіт №1 від 01.06.18р., Договір підряду виконання робіт №1 від 01.07.18р., Договору підряду виконання робіт №1 від 24.07.18р., Договір підряду виконання робіт №3 від 01.06.18р.,), ОСОБА_3 Договір підряду виконання робіт №1 від 01.06.18р., Договір підряду виконання робіт №1 від 01.07.18р.), ОСОБА_4 (Договір підряду виконання робіт №1 від 01.08.18р., Договір підряду виконання робіт №1 від 01.09.18р., Договір підряду виконання робіт №3 від 01.07.18р.), ОСОБА_5 Договір підряду виконання робіт №1 від 01.10.18р., Договір підряду виконання робіт №2 від 01.07.18р., Договір підряду виконання робіт №2 від 24.07.18р.), ОСОБА_6 Договір підряду виконання робіт №2 від 01.06.18р.), ОСОБА_7 (Договір виконання робіт №2 від 01.07.18р., Договір підряду виконання робіт №2 від 01.07.18р., Договір підряду виконання робіт №2 від 01,09.18р.), ОСОБА_8 (Договір підряду виконання робіт №2 від 15.08.18р., Договір підряду виконання робіт №4 від 01.07.18р.), ОСОБА_9 (Договір підряду виконання робіт №2- 1 від 01.12.18р., Договір підряду виконання робіт №12-8 від 01.12.18р.), ОСОБА_10 (Договір підряду виконання робіт 11-1 від 01.11.18р., Договір підряду виконання робіт №12-1 від 01.12.18р.), ОСОБА_11 (Договір підряду виконання робіт 11-2 від 01.11.18р., Договір підряду виконання робіт №12-2 від 01.12.18р.), ОСОБА_12 (Договір підряду виконання робіт №12-3 від 01.12.18р.), ОСОБА_13 (Договір підряду виконання робіт №12-4 від 01.12.18р.), ОСОБА_14 (Договір підряду виконання робіт №12-5 від 01.12.18р.), ОСОБА_15 (Договір підряду виконання робіт №12-6 від 01.12.18р.), ОСОБА_16 (Договір підряду виконання робіт №12-7 від 01.12.18р.), ОСОБА_17 (Договір підряду виконання робіт №12-9 від 01.12.18р., Договір підряду виконання робіт №12-15 від 01.12.18р.), ОСОБА_18 (Договір підряду виконання робіт №12-10 від 01.12.18р.), ОСОБА_19 (Договір підряду виконання робіт №12-11 від 01.12.18р.), ОСОБА_20 (Договір підряду виконання робіт №1-1 від 01.12.18р., Договір підряду виконання робіт №12-12 від 01.12.18р.), ОСОБА_21 (Договір підряду виконання робіт №12-13 від 01.12.18р., Договір підряду виконання робіт №12-16 від 01.12.18р., ОСОБА_22 (Договір підряду виконання робіт №11-3 від 01.12.18р., Договір підряду виконання робіт №12-14 від 01.12.18р.,

Суд дослідивши зміст та обсяг договорів, дійшов висновку про те, що у даному випадку передбачено отримання винагороди за надання послуг виконавцями, без фіксації конкретного графіку роботи, з самостійною організацією роботи, з терміном виконання роботи та необхідністю дотримання виконавцем діючого законодавства в рамках виконання робіт.

Суд зазначає, що оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за договором, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.

Також, суд зауважує, що у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору підряду виконання робіт (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.

Враховуючи предмет укладеного договору та поняття трудового договору, доводи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та виконавцями не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 19210,00 грн.

Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області "Про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами" №ДН1966/1510/АВ/ТД-ФС/414 від 02.05.2019 року.

Стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в розмірі 19210,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Єфанова