Справа № 1.380.2019.003920
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003920 пров. № 857/12072/19
пров. № 857/12201/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Ратушної М.І.

представника позивача Ревера С.В.

представника відповідача Будки І.І.

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року (головуючий суддя: Коморний О.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення 15.10.2019) та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 (головуючий суддя: Коморний О.І., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення 25.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 31.07.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 по 01.03.2018 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2015 по 01.03.2018 у сумі 101598,73 гривень.

Обґрунтовує позов тим, що після звільнення зі служби 01.08.2018, позивачем 04.03.2019 подано заяву про виплату йому індексації грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , оскільки йому взагалі не виплачувалась індексація грошового забезпечення протягом 2016-2018 років, яка гарантована йому чинним законодавством України. Однак відповідач надіслав відповідь № 972 від 14.03.2019 у якій повідомив про неможливість виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у січні 2016 - лютому 2018 у межах наявного в Міноборони фінансового ресурсу.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 по 01.03.2018, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 не виплачену суму індексації грошового забезпечення за період із 01.01.2015 року по 01.03.2018 в сумі 20982 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн 50 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року заяву представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 1480,00 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят гривень).

Із рішенням суду першої інстанції від 09.10.2019 сторони не погодилися, із додатковим рішенням від 23.10.2019 не погодився позивач та оскаржили їх в апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги на рішення суду від 09.10.2019, позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві, та просить скасувати рішення в частині відмови в позові та прийняти у цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги на рішення від 09.10.2019 відповідач вказує, що Державним бюджетом України не передбачено кошти для виплати індексації грошового забезпечення, відповідно такі кошти не надаються військовій частині вищестоящими розпорядниками бюджетних коштів, отже відповідач не має можливості їх виплачувати, а тому просить скасувати рішення, яким задоволено позов за період з 01.01.2015 по 01.03.2018 щодо стягнення невиплаченої суми індексації в сумі 20982 грн.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги на додаткове рішення від 23.10.2019, позивач покликається на те, що ОСОБА_1 згідно Договору про надання правової допомоги № 570 від 10.10.2018 укладеним з адвокатським об`єднанням «Мицик і Партнери» сплачено 7400 грн витрат пов`язаних з наданням правової допомоги. Просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача 7400 грн витрат пов`язаних з наданням правової допомоги.

Представник позивача Ревер С.В., у судовому засіданні апеляційні скарги на рішення суду та додаткове рішення підтримав з наведених у ній мотивів, апеляційну скаргу відповідача заперечив. Просив скарги задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови від позову та у цій частині ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Будка І.І., у судовому засіданні апеляційні скарги позивача не визнав, а свою апеляційну скаргу підтримав. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволені бути не можуть з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2018, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від № 156, майора ОСОБА_1 , начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки, звільнено у запас відповідно до підпункту «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом 2 частини 3 статті 23 цього Закону) та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

На заяву позивача від 04.03.2019 про виплату йому індексації грошового забезпечення, військова частина НОМЕР_1 надала відповідь № 972 від 14.03.2019, де повідомлено про неможливість виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України у січні 2016 - лютому 2018 року у межах наявного в Міноборони фінансового ресурсу.

Листом відповідача № 2217 від 12.06.2019 на запит позивача від 30.05.2019, направлено довідки щодо посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а також нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем протиправно не виплачувалась індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2015 по 01.03.2018, позов необхідно задовольнити частково.

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, то стягненню з відповідача витрати понесені позивачем на правову допомогу підлягають у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог, тобто 1480 грн.

З огляду на викладене, щодо оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Отже, вказаними нормами Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення, яке виплачується військовослужбовцям, підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078).

Згідно пунктом 11 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (п. 4 Порядку № 1078).

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно п. 102 Порядку № 1078, проведення індексації грошових доходів населення для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

З системного аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний пункт відокремлює працівників, яких було переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, а отже обчислення індексу інфляції здійснюється з місяця підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно послужного списку, майор ОСОБА_1 : прибув у військову частину НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби 25 грудня 2012 року на посаду енергетика інженерної служби частини; 20 грудня 2013 року ОСОБА_1 переведений на посаду начальника електротехнічної служби військової частини НОМЕР_1 ; 06 січня 2015 року позивач переведений на посаду начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки зі збільшенням посадового окладу.

Таким чином, з врахуванням п. 102 Порядку № 1078, базовим місяцем для обчислення індексації є січень 2015 року, оскільки обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Відповідно до розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2015 року по січень 2018 року, нараховано індексації 24767,81 з цієї суми виплачено на картковий рахунок 3413,79 грн, заборгованість з індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період становить 20982,50 грн.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 № 729 від 12.06.2019 про додаткові види забезпечення та довідки № 727 від 12.06.2019 про індексовану зарплату, ОСОБА_1 протягом 2016 - 2018 років військовою частиною НОМЕР_1 не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 729 від 12.06.2019, нарахування індексації грошового забезпечення повинно здійснюватися до березня 2018 року, оскільки відбулися зміни у виплаті грошового забезпечення, а саме збільшився посадовий оклад та оклад за військовим званням ОСОБА_1 .

Оскільки, ОСОБА_1 протягом січня 2015 року по січень 2018 року нараховувалася індексація грошового забезпечення, однак в повному обсязі виплачена не була, отже така повинна бути стягнута з відповідача.

Стосовно покликання відповідача на те, що відповідач як розпорядник бюджетних коштів, проводить видатки виключно у межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом, а кошти для виплати індексації грошового забезпечення не передбачені цим кошторисом, то суд апеляційної інстанції вказані покликання до уваги не приймає.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи в тому числі військовослужбовців.

Отже, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення. Наведене підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України».

У п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Такі посилання відповідача порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в проведенні індексації, доки відповідні положення є чинними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що невиплата позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період є протиправною.

Щодо оскарження додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до заяви про винесення додаткового рішення додано, зокрема: копію Договору про надання правової допомоги від 10.10.2018 № 570; акт виконання робіт від 25.07.2019, в якому зазначено, що виконавцем в інтересах клієнта в повному обсязі виконано зобов`язання, зокрема: надання консультацій 1 год, опрацювання нормативно- правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців, а також індексації грошового забезпечення 1год, пошук в ЄДРСР практики в аналогічній категорії справ 1 год, складення адвокатського запиту до військової частини НОМЕР_1 1 год, складення позовної заяви 4 год, розмір погодинної ставки за надані послуги становить 800 грн, вартість робіт згідно умов договору становить 6400 грн; акт виконання робіт від 10.10.2019, вартість одного судового засідання 1000 грн; платіжне доручення № від 10.10.2019 про оплату за надання правової допомоги в адміністративній справі згідно договору № 570 від 10.10.10.2018 на суму 1000 грн; платіжне доручення № 15476377 від 30.07.2019 про оплату за надання правової допомоги в адміністративній справі згідно договору № 570 від 10.10.10.2018 на суму 3000 грн; платіжне доручення № 2PL334156 від 19.09.2019 про оплату за надання правової допомоги в адміністративній справі згідно договору № 570 від 10.10.10.2018 на суму 3400 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України, судом першої інстанції правомірно зменшено суму судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Таким чином, враховуючи, що предметом вказаного спору, характеру цього спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 1480 грн, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки ОСОБА_1 протягом січня 2015 року по січень 2018 року нараховувалася індексація грошового забезпечення індексації, однак в повному обсязі виплачена не була, а тому така повинна бути стягнута з відповідача. Також, вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1480 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судові рішення, зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, судові рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 у справі № 1.380.2019.003920 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 29.01.2020.