Справа № 440/4656/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4656/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Костенко Г.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2019 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою від 06.11.2019 №9753-СГ, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам ч.6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно, із урахуванням висновків суду, у спосіб, порядок та строк, передбачений чинним законодавством України, розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.10.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Оспорюваним наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у задоволенні клопотання відмовлено з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України. З таким рішенням ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не погоджується та вважає таким, що не відповідає вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

17.12.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відмовлено у зв`язку невідповідністю місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (а.с.34-36).

10.01.2020 представник позивача надав до суду додаткові пояснення (а.с.43-44), у яких вказав, що відмова відповідача в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав наявності державного акту на право постійного користування цією земельною ділянкою є безпідставною, оскільки вказаний державний акт не зареєстрований, а відтак не є належним документом.

Ухвалою суду від 14.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи із викликом сторін.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

07.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (вх. №Г-14617/0/25-19 від 07.10.2019) (а.с.37).

За результатами розгляду клопотання наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №9753-СГ від 06.11.2019 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у власність у зв`язку з невідповідністю поданого на розгляд клопотання вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України (а.с.39).

Не погодившись з таким наказом, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до частин першої, другої та пункту "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 вказаного Кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Отже, громадянин, який бажає отримати у власність земельну ділянку, подає клопотання та графічні матеріали, на яких зазначає бажане місце розташування земельної ділянки з урахуванням вимог частини шостої статті 118 Земельного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, звертаючись до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, приєднала до них графічні матеріали із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного номера.

У клопотанні позивачем зазначено цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовний розмір та надано необхідні документи, що не заперечується відповідачем.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказаною нормою передбачено два варіанти поведінки державного органу за результатами розгляду клопотання особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: 1) надати дозвіл або 2) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

При цьому підставами відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведений у частині сьомій статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною першої статті 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, АР Крим).

Частиною п`ятою зазначеної статті встановлено, що викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з частиною першою статті 35 вказаного Закону кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, АР Крим).

Частиною п`ятою статті 35 цього Закону встановлено, що викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17 жовтня 2012 року, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).

Пунктами 46-48 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7. Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Таким чином, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі.

Ведення Державного земельного кадастру відповідно до пункту 4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр.

Відтак, графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.

У тексті наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 06.11.2019 №9753-СГ зазначено, що підставою для відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою є невідповідність поданого на розгляд клопотання вимогам частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Надаючи оцінку наведеному мотиву відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу, суд виходить з такого.

Оскаржуваний наказ містить лише посилання на норму частини сьомої статті 118 ЗК України шляхом її цитування, не конкретизуючи при цьому невідповідність земельної ділянки, яка була встановлена відповідачем. Тобто відповідачем в оскаржуваному наказі не зазначено у чому саме полягала невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, генеральним планам населених пунктів, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, а тому такий наказ не містить мотивовану відмову у наданні дозволу.

З доданих до адміністративної справи копій графічних матеріалів, які долучались до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, вбачається можливість ідентифікації обраної заявником земельної ділянки та відсутність будь-яких перешкод для розгляду матеріалів.

Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень та не наведені будь-які конкретні дані відносно того, що обрана земельна ділянка через її місце розташування порушує вимоги закону.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач не навів належних та допустимих, передбачених законом підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.

Отже, відмова відповідача, оформлена наказом від 06.11.2019 №9753-СГ, не ґрунтується на вимогах закону.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 06.11.2019 №9753-СГ.

Суд погоджується із обраним позивачем способом захисту свого права та вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно, із урахуванням висновків суду, у спосіб та строк, передбачений законодавством України, розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією №ПН929 від 13.11.2019.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представництво інтересів позивача у даній справі здійснювалося адвокатом Борзовець Олександром Володимировичем на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 (клієнт) договору про надання правової допомоги №02 від 02.10.2019 (а.с.20-21), предметом якого є надання адвокатом юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно п. 4.1 договору юридичну допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує в гривнях, що дорівнює 5000 грн.

До суду надано копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 13.11.2019, за змістом якого адвокатом Борзовець О.В. виконано роботи (надано послуги), перелік яких зазначено у акті, відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.10.2019, укладеного з гр. ОСОБА_1 , у акті вказано час, витрачений на виконання робіт (послуг), суми вартості кожної з робіт (послуг) та загальну суму в розмірі 5000,00 грн (а.с.23)

Позивачем сплачено адвокату Борзовець О.В. кошти за надання юридичних послуг відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.10.2019 в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 02 від 06.12.2019, копія якої наявна у матеріалах справи (а.с.27а).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У акті прийому-передачі виконаних робіт від 13.11.2019 (а.с.23) зазначено, зокрема, такі роботи (послуги): попередня консультація щодо земельних правовідносин, подальші поточні консультації щодо характеру виниклих спірних правовідносин (витрачений час - 2 год., вартість 1000,00 грн), опрацювання документації, представництво інтересів при поданні заяви та отриманні наказу про відмову, аналіз національної судової практики, практики ЄСПЛ (витрачений час - 2 год., вартість 1000,00 грн), підготовка процесуальних документів (заява про надання дозволу на приватизацію, адміністративний позов) (витрачений час - 6 год., вартість 2000,00 грн), подальше представництво інтересів у суді першої інстанції (згідно фактичного часу, вартість 1000,00 грн).

Проте, попередня консультація щодо земельних правовідносин, подальші поточні консультації щодо характеру виниклих спірних правовідносин (витрачений час - 2 год., вартість 1000,00 грн), а також опрацювання документації, представництво інтересів при поданні заяви та отриманні наказу про відмову, аналіз національної судової практики, практики ЄСПЛ (витрачений час - 2 год., вартість 1000,00 грн) не є судовими витратами на професійну правничу допомогу у розумінні статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підготовка процесуальних документів (заява про надання дозволу на приватизацію, адміністративний позов) (витрачений час - 6 год., вартість 2000,00 грн), враховуючи незначну складність даної справи та типовість відповідної категорії спорів, у тому числі за позовами поданими цим самим представником до цього ж відповідача з тих самих підстав, суд дійшов висновку, що вартість вказаних послуг представника позивача має складати 1000 грн.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 13.11.2019 подальше представництво інтересів у суді першої інстанції (згідно фактичного часу) оцінено у суму 1000,00 грн.

У матеріалах справи містяться додаткові пояснення, складені представником позивача.

Суд вважає, що враховуючи зміст поданих до суду пояснень, та незначну складність даної справи, вартість таких робіт/послуг має складати 500,00 грн.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на задоволення позову, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг, а також співмірністю з ціною позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23,м.Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою від 06.11.2019 №9753-СГ щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно, із урахуванням висновків суду, у спосіб та строк, передбачений законодавством України, розглянути заяву ОСОБА_1 (вх. №Г-14617/0/25-19 від 07.10.2019) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Великобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, орієнтовний розмір 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м.Полтава, 36039, ідентифікаційний код 39767930) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн /сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок/ та частину витрат на правову допомогу у сумі 1500,00 грн /одна тисяча п`ятсот гривень/

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко