Справа № 826/10438/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року

Київ

справа №826/10438/16

адміністративне провадження №К/9901/42909/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу №826/10438/16

за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренко О.М., Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Баховського Михайла Михайловича , як адвоката ОСОБА_2, на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року (прийняту у складі судді - Келеберди В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Оксененка О.М., суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.),

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренко О.М. та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила суд скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 06.08.2015, індексний номер №23468567 про проведення державної реєстрації від 02.07.2015 права власності за ОСОБА_2 на будинок літ. «А» загальною площею 423 кв.м., житловою 98,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 з присвоєнням реєстраційного номеру №00, прийнято на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03.02.2010.

2. В обґрунтування позовних вимог вказує, що спірне рішення державного реєстратора прийняте на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03.02.2010 №2-3188-1/09, яким в свою чергу, присуджено на користь третьої особи будинок (літера А в технічному паспорті), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вищевказаним рішенням ОСОБА_2 присуджений будинок загальною площею 117, 9 кв.м., а право власності зареєстровано на будинок більшої площі (423 кв.м.), який не був предметом розгляду та вирішення Солом`янським районним судом міста Києва.

Позивач зазначає, що за вказаною адресою знаходиться орендована нею земельна ділянка, на якій збудовано новий будинок, а спірні рішення державного реєстратора порушують її права відносно вільного володіння, користування та розпорядження належним їй об`єктом нерухомості.

3. В судовому засіданні 23.08.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 .

4. Крім того, Окружним адміністративним судом міста Києва залучено у якості другого відповідача Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію.

5. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року, адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренко О.М. від 06.08.2015, індексний номер №23468557 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 житлового будинку (літера «А»), за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 423 кв.м., житловою площею 98, 7 кв.м.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Баховський Михайло Михайлович , як адвоката ОСОБА_2, звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

7. Касаційна скарга аргументована тим, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за нормами Цивільного процесуального кодексу України.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року.

9. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. На підставі вказаної норми справа передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 18 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора, РДА, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України.

12. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року дану справу повернуто до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду у відповідній колегії із посиланням на частину 6 статті 347 КАС України в редакції від 20.10.2019 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13. Державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренко О.М. 06.08.2015 прийнято рішення, індексний номер №23468557 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 житлового будинку (літера «А»), за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 423 кв.м., житловою площею 98, 7 кв.м.

14. Зі змісту копії матеріалів реєстраційної справи судом вбачається, що підставою виникнення права власності на вказаний вище об`єкт житлової нерухомості є рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03.02.2010.

15. Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

16. Так, ОСОБА_1 стверджує, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03.02.2010 №2-3188-1/09 присуджено на користь третьої особи будинок (літера А в технічному паспорті), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , площа якого є значно меншою, аніж та, що зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

17. Крім того, позивач зазначає, що по АДРЕСА_1 знаходиться орендована нею земельна ділянка, на якій збудовано новий будинок, що на даний час вводиться в експлуатацію. Об`єкт нерухомості, право власності на який зареєстровано за третьою особою, не існує взагалі, що підтверджується наявними документами в матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

19. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

20. Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що спірним рішенням державного ресторатора зареєстроване право власності третьої особи на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушено право позивача на володіння цим майном, оскільки даний будинок є новим, знаходиться на орендованій нею земельній ділянці та належить їй.

21. Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що будинок під літерою «А» за адресою: по АДРЕСА_1 загальною площею 423 кв. м., де житлова площа становить 98, 7 кв.м., не був предметом розгляду Солом`янським районним судом міста Києва від 03.02.2010 у справі №2-3188-1/09, на підставі рішення якого прийнято оскаржуване рішення в даній адміністративній справі.

22. При цьому, розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

23. Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

24. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

25. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

26. Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

27. На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

28. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

29. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

30. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

31. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

32. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

33. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

34. У касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, зокрема, що спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, натомість має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли щодо прав на спільне майно, набуте у шлюбі колишнім подружжям.

35. Суд зазначає, що існує усталена практика Великої Палати Верховного Суду у спорах про скасування дій та рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав на майно, ініційованих особою, яка не була заявником щодо оскаржуваних реєстраційних дій та рішень. Зокрема, правова позиція про те, що такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства в залежності від суб`єктного складу, була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 915/1377/17, від 29 січня 2019 року у справі № 813/1321/17, від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а та інших.

36. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорене рішення, здійснено оспорений запис.

Натомість, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

37. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що спір у даній справі не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав третьої особи, а не позивача.

Визнання протиправними і скасування рішень щодо державної реєстрації прав на об`єкт нерухомості є захистом прав позивача від порушення їх третьою особою, за якою зареєстровані права на будинок літ. «А» загальною площею 423 кв.м., житловою 98,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , що, як вважає позивач, належить саме їй.

38. Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме - є спором позивача та третьої особи щодо прав на об`єкт нерухомості.

39. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру.

40. Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС).

41. Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

42. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

43. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

44. Керуючись статтями 238, 341, 344, 349, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Баховського Михайла Михайловича - задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року по справі №826/10438/16 - скасувати.

3. Провадження у справі №826/10438/16 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Скляренко О.М., Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення - закрити.

4. Роз`яснити позивачу право на звернення до суду за правилами цивільного судочинства.

5. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді С.Г. Стеценко

Л.В. Тацій