Справа № 640/15654/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Файдюк В.В., суддів Мєзєнцева Є.І., Чаку Є.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінеф" про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінеф» до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінеф" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби про:

- визнання незаконною бездіяльності в.о.директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобай О.Ю. щодо невиконання приписів абз. 4 ч. 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження";

- зобов`язання винести постанову із визначенням порушень закону, які були виявлені судом та зазначені у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №826/13061/18, та надати доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, безпосередньо передбачених абз. 2 і 3 ч.3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: скасувати постанову про арешт майна №53935150 від 26 вересня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі Департаменту Державної виконавчої служби щодо невиконання приписів абз. 4 ч. 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" під час розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінеф" від 22 червня 2019 року до Директора Департаменту державної виконавчої служби на дії начальника відділу примусового виконання рішень Клименка Р.В.

Скасовано постанову про арешт майна боржника від 26 вересня 2017 року у виконавчому провадженні №53935150, в частині накладення арешту на нежитлове приміщення матеріального складу №1 літера К-2, загальною площею 322,6 кв.м., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 238 , реєстраційний номер 1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року - без змін

08 січня 2020 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від директора ТОВ «Сінеф» про прийняття окремого судового рішення про встановлення судових витрат ТОВ «Сінеф» у розмірі 31 992,46 (тридцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 46 коп.

До даної заяви надано докази понесених витрат на правничу допомогу в адміністративному суді, а саме: акт виконаних робіт згідно Договору №01.15082019 від 15 серпня 2019 року, а також зазначено, що матеріали справи містять вказаний договір.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч.1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.1,2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заявником не дотримано вимоги ч. 7 статті 139 КАС України, а саме до закінчення судових дебатів у справі заяви про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача заявлено не було, а також, протягом п`яти днів після ухвалення рішення не було подано відповідних доказів. При цьому, суд звертає увагу, що заява директора ТОВ «Сінеф» про стягнення витрат на правову допомогу надійшла до суду апеляційної інстанції лише 08 січня 2020 року. Крім того, така заява не містила необхідних доказів на підтвердження обставин, викладених в ній, зокрема, доказів оплати договору про надання правової допомоги.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що заяву директора ТОВ «Сінеф» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно залишити без розгляду.

Щодо заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 1960,20 грн. за подання адміністративного позову, то вона також не може бути задоволена, оскільки, як зазначалося вище, позовні вимоги задоволено лише частково і суд першої інстанції в рішенні від 28 жовтня 2019 року присудив до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінеф" 960, 50 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 241, 242, 243, 321, 325, 328-331 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Заяву директора ТОВ «Сінеф» про ухвалення додаткового судового рішення - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку