Справа № 640/10925/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Справа № 640/10925/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Вахненко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби України

в м. Києві та Київській області

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви позивача про продовження йому строку перебування на території України;

- зобов`язання відповідача прийняти рішення про продовження позивачу строку перебування на території України за його заявою.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про продовження йому строку перебування на території України;

- зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача про продовження йому строку перебування на території України в порядку, визначеному статтею 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження йому строку перебування на території України в порядку, визначеному чинним законодавством, але така заява відповідачем фактично не розглянута, жодного рішення за результатами її розгляду не прийнято, відповідні дискреційні повноваження на стадії виниклих між сторонами правовідносин відповідачем не реалізовані.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що заява позивача про продовження строку перебування на території України була розглянута в порядку, передбаченому для розгляду звернень громадян, оскільки, за твердженням відповідача, вона не відповідає вимогам законодавства.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Грузії та з 23.06.2006 перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та ОСОБА_2 народились доньки - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

07.03.2019 позивач та його дружина як приймаюча сторона подали до відповідача заяву про продовження строку перебування на території України за формою, яка визначена Порядком розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України.

До вказаної заяви позивачем додано заяву ОСОБА_2 про надання згоди на постійну реєстрацію та проживання в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та видачу посвідки на проживання.

Крім того, разом із заявою про продовження строку перебування на території України позивачем було подано гарантійний лист приймаючої сторони від 06.03.2019 про взяття нею на себе зобов`язань зі сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця на території України та його виїздом з України, а також копії паспортного документа іноземця; паспортного документа фізичної особи, що є приймаючою стороною; документа про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування, тобто документи, передбачені пунктом 9 Порядку № 150.

Листом від 01.04.2019 № 8101.6.3-10355/1801.6.1-19 позивачу на його заяву надано відповідь-роз`яснення про можливість розгляду такої заяви з посиланням на вимоги чинного законодавства України.

Рішення за результатами розгляду заяви позивача про продовження строку перебування на території України відповідачем не приймалося.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3773-VI), «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 150).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини вершої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI).

У статті 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Згідно з частиною шістнадцятою статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Порядок продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 17 Закону № 3773-VI.

Так, іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядком № 150.

Пунктом 3 Порядку № 150 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 150 заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Згідно з пунктом 9 Порядку № 150 для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи: у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності); переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку; паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними; копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства); документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України; документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копію, а у разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмову згоду власника (співвласника) такого житла. Якщо житло перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається видана організацією, яка здійснює експлуатацію житлового будинку, довідка про всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано у такому житлі, та їх письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства; чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Частинами третьою, четвертою статті 17 Закону № 3773-VI визначено, що у продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 150 рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством регламентовано порядок звернення іноземця до органів ДМС із заявою про продовження строку перебування на території України, за результатами якої відповідний суб`єкт владних повноважень приймає рішення про продовження заявнику вказаного строку або про відмову в його продовженні.

При цьому, прийняття одного з таких рішень є дискреційними повноваженнями органів ДМС України.

Разом з тим, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5, роз`яснено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 07.03.2019 про продовження йому строку перебування в Україні у відповідності з вимогами Закону № 3773-VI та Порядку № 150, додавши до такої заяви відповідні підтверджуючі документи.

Однак, жодного рішення відповідачем за результатами розгляду такої заяви не прийнято та фактично заяву і додані до неї документи взагалі не розглянуто, а натомість надіслано позивачу лист-відповідь в порядку розгляду звернення громадян, а не заяви іноземця про продовження строку перебування в Україні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності з приводу розгляду вказаної заяви позивача та необхідності захисту його порушеного права шляхом зобов`язання відповідача розглянути подану ним заяву в порядку, визначеному ст. 17 Закону № 3773-VI, у межах наданих відповідачу дискреційних повноважень.

Доводи апелянта про те, що заява позивача про продовження строку перебування на території України не відповідає вимогам законодавства, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що така заява подана позивачем саме за формою та в порядку, визначеному Законом № 3773-VI та Порядком № 150, а не за Законом України «Про звернення громадян», як на тому безпідставно наполягає апелянт.

Твердження апелянта про те, що заява позивача підлягала саме в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», є необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання апелянта на відсутність підстав для продовження позивачу строку перебування в Україні апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки на стадії виниклих правовідносин вирішення цього питання судом є передчасним і належить до дискреційних повноважень орагнів ДМС, про що зазначено вище.

При цьому, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 січня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: