Справа № 487/7924/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 487/7924/19
Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління патрульної поліції у Херсонській області, в якому просила скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 14.10.2019 року серії ЕАК №1623271.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю належних та допустимих доказів скоєння правопорушення, а саме перевищення встановленої швидкості руху. Матеріалів фото та відео фіксації їй не було надано. Постанова не містить вказівки на порушення конкретних пунктів максимальної швидкості, зазначеної у п.п. 12.4-12.7 ПДР України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2019 року позов задоволено.

Постанову від 14.10.2019 року серії ЕАК №1623271 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КпАП України скасовано. Провадження по адміністративній справі за постановою ЕАК № 1623271 від 14.10.2019 закрито.

На зазначене рішення Управлінням патрульної поліції в Херсонській області ДПП подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати зазначене рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2019 року близько 13 год. 55 хв. на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 183 км, інспектором роти № 1 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Херсонській області ДПП лейтенантом Жусь А.С. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TrueCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000721) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу «Mitsubishi Grandis» державний номер НОМЕР_1 , керуючи ним у населеному пункті с. Посад-Покровське допустив перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 89 км/год, чим порушив п. 12.9 б ПДР України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до вимог п.1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до вимог п.1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

Положеннями п.12.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження швидкості руху», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. «и» п. 30.3 ПДР.

Згідно до вимог ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами. Пославшись на відсутність посилань на докази руху транспортного засобу в зоні дії знаку 3.29, 3.31, суд першої інстанції повністю погодився із доводами позивача та дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП України, оскільки відсутні обставини вчинення вказаного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності доведення відповідачем правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а також довести факт вчинення такого порушення. Проте, колегія суддів вважає передчасним та помилковим висновок щодо відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутності складу такого порушення, з огляду на наступне.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №TC 000721 та підтверджується відповідною фото- та відеофіксацією події, яка була надана представником відповідача (а.с. 34).

В матеріалах справи, наявні всі необхідні документи, які підтверджують правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20 і достовірність результатів, отриманих з його допомогою.

Крім того, з наявних у матеріалах справи відеозйомки з приладу TruCam LTI 20/20 №TC 000721 чітко вбачається, що 14.10.2019 р. о 13 год. 52 хв. швидкість транспортного засобу «Mitsubishi Grandis», державний номер НОМЕР_1 , визначено у 89 км/год при максимально дозволеній 50 км/год.

Таким чином, доводи апелянта щодо не порушення ним швидкісного режиму та безпідставність спірної постанови спростовуються матеріалами даної справи.

Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було враховано всі необхідні обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, постанову було винесено відповідно до вимог чинного законодавства, а той факт, що ОСОБА_1 не визнає факту вчинення правопорушення, не звільняє від притягнення до відповідальності з урахуванням її об`єктивної винуватості.

Оскільки висновки суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст.317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2019 року, та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції задовольнити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2019 року скасувати.

Прийняти у справі №487/7924/19 нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Запорожан Д.В. Вербицька Н. В.