Справа № 280/6075/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Справа № 280/6075/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 17 жовтня 2019 року №9 про відмову позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;

зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач посилається на те, що рішення двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 17 жовтня 2019 року №9 прийнято в супереч вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що подана ним заява в супереч вимог чинного законодавства України не була розглянута на сесії сільської ради. Крім того, позивач вважає протиправною відмову з підстав того, що на зазначену ділянку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою громадянці ОСОБА_2 , оскільки таке рішення втратило чинність, оскільки третьою особою не було у встановлені строки розроблено проект землеустрою. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що 17.10.2019 на пленарному засіданні селищної ради прийнято рішення №9 «Про заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо розроблення землевпорядної документації», яким відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, в зв`язку з тим, що на дану земельну ділянку раніше вже був наданий дозвіл громадянці ОСОБА_2 і проектна документація перебуває в стадії розроблення. Зазначає, що на момент розгляду заяв 17 жовтня 2019 року на пленарному засіданні селищної ради земельна ділянка по АДРЕСА_1 була спірною, оскільки заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до своїх заяв додали графічні матеріали на яких зазначили бажане місце розташування земельної ділянки згідно яких було виявлено, що це одна й та сама ділянка. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від третьої особи пояснень по суті заявлених позовних вимог не надходило.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням селищної ради від 25 вересня 2014 року №25 «Про дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність» громадянці ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

13 вересня 2019 року до селищної ради звернувся громадянин ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Рішенням 25 сесії сьомого скликання Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 17.10.2019 №9 «Про заяви громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо розроблення землевпорядної документації» вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що на дану земельну ділянку рішенням Михайлівської селищної ради раніше вже був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на вищезазначену земельну ділянку гр. ОСОБА_2 , проектна документація знаходиться у стадії розроблення.

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стало те, що раніше вже був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на вищезазначену земельну ділянку гр. ОСОБА_2 , проектна документація знаходиться у стадії розроблення.

Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

В свою чергу, Михайлівська селищна рада, в якості підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою вказала на те, що на спірну земельну ділянку вже надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі, що не відповідає положенням статті 118 Земельного кодексу України.

Більш того, суд зазначає, що передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13) та від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16).

В даному випадку, як ОСОБА_2 (третя особа), так і ОСОБА_1 (позивач) мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у відповідача не має підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року по справі №463/3375/15-а та від 05 березня 2019 року по справі №806/602/18, які враховуються судом під час ухвалення рішення в даній справі.

Отже, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що на зазначену ділянку вже надано відповідний дозвіл іншій особі, суперечить положенням Земельного кодексу України, а відповідно є протиправним.

Інші доводи наведені позивачем в позові, а відповідачем у відзиві, суд відхиляє, оскільки зі спірного рішення вбачається, що такі не були підставою для його прийняття, а тому не мають значення для вирішення спору по суті.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Михайлівської селищної ради від 17.10.2019 №9, як протиправне та таке, що прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.6 КАС України).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Зазначене зумовлює висновки про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, в силу положень Закону України «Про судовий збір», то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області (72002, Запорізька область, Михайлівський район, смт.Михайлівка, вул.Центральна, 22, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 17 жовтня 2019 року №9 про відмову ОСОБА_1 у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду по даній справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова