Справа № 810/351/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року м. Київ № 810/351/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до начальника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України

Київської області Сенько Ліди Іванівни,

Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської

області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення

матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до начальника Броварського об`єднаного правління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни (далі по тексту - відповідач-1), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними /дії/ бездіяльність ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, за ненадання позивачу відповіді відповідно до Закону України «Про звернення громадян», за відмову надати інформацію, щодо пенсійного забезпечення позивача, за відмову надати інформацію щодо виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012р. справа № 1007/3814/2012.

- зобов`язати ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, надати позивачу відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян», надати інформацію, щодо пенсійного забезпечення позивача, надати інформацію щодо виконання рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012р. справа № 1007/3814/2012;

- визнати протиправними дій (бездіяльність) відповідача щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ.

- зобов`язати ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ.

- зобов`язати відповідача компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), за ненадання належної відповіді на звернення позивача кошти за порушення прав позивача гарантованих ст. ст. 22, 24, 58 Конституції України, за узурпацію прав позивача при одноособовій зміни пенсійних обрахувань позивачу, в результаті чого позивачу протягом тривалого строку була недоотримана пенсія в передбаченому законодавством та рішенням судів розмірі.

- зобов`язати відповідача компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривень), та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривен), за порушення прав позивача гарантованих ст. ст. 22, 24, 57, 58 Конституції України, за узурпацію прав позивача при одноособовій зміни пенсійних обрахувань позивачу, за дискримінаційні дії при зміни пенсійних виплат позивачу як соціально незахищеної особи, в той час державним службовцям, працівникам правоохоронних органів та суддям не зменшували, чим було завдано позивачу тяжких моральних страждань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 закрито провадження у справі у частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій (бездіяльності) Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати ОСОБА_1 пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у відмові у розгляді звернення ОСОБА_1 від 21.09.2017 № 711/Л-01.

Зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.09.2017 №711/Л-01.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючи з вказаними рішення позивач оскаржив їх до апеляційного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 у справі № 810/351/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позовним вимог про:

- визнання протиправними дій (бездіяльність) начальника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни щодо не нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язання начальника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області Сенько Ліди Іванівни, нарахувати ОСОБА_1 пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Скасовуючи ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 суд апеляційної інстанції зазначив, що Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги у даній справі заявлені не до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, а до його начальника ОСОБА_2 . Водночас, у наведених вище справах спір між цими сторонами не вирішувався.

Так, у даному спорі перевірці підлягають не повноваження та компетенція пенсійного органу - Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, а безпосередньо повноваження (посадові обов`язки) його керівника в особі ОСОБА_2 щодо обчислення, а також її повноваження (компетенція) щодо виплати пенсії позивачу.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про закриття провадження у справі, оскільки підстави для цього були відсутні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 прийнято до провадження адміністративну справу №810/351/18 в частині вищевказаних позовних вимог. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, де позивачем визначено наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) співвідповідача щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу. На думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат та відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016;

- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016;

- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень);

- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари, компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень).

Крім того, суд задовольнив заяву позивача про залучення співвідповідача та залучив до участі у адміністративній справі в якості співвідповідача Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (далі по тексту - відповідач-2, Броварське ОУ ПФУ У Київській області).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 26.03.2007 він є інвалідом війни ІІ групи, у зв`язку з чим має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та право на отримання пенсії по інвалідності згідно із статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку її мінімального розміру 110% трьох з половиною мінімальних пенсії за віком.

Позивач вказав про те, що фактично рішеннями Київського апеляційного суду від 01.06.2011 справа № 2а-1322/10, рішенням ВАС України від 13.03.2013 справа № 2а-1322/10, рішенням Київського апеляційного адміністративного суду справа № 2а-1322/10 від 29.01.2014, рішенням ВАС України від 07.09.2016 справа № К/800/11900/16, справа № 2а-1322/10 від 29.01.2014, рішенням ВАС України від 07.09.2016 справа № К/800/11900/16, визначено порядок обрахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідач-1 14.02.2018 подав до суду відзив на позовну заву, де зазначив про те, що Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області має всі законодавчі підстави проводити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 (з 23.07.2011). від 23.11.2011 № 1210 (з 01.01.2012), від 28.12.2011 № 1381 (з 01.01.2012), та від 28.07.2010 № 656 (з 01.01.2012). Також, відповідач-1 звертав увагу суду, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 810/5763/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково, закрито провадження в частині позову.

Разом з тим, суд визнати протиправною бездіяльність Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не проведення з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунку розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110% трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язав Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 110% трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, відповідач-1 зауважив, що на виконання вищезазначеного рішення управлінням було здійснено перерахунок пенсії позивачу, та сформовано борг управління який буде виплачено на початку нового звітного місяця після отримання фінансування на даний вид витрат.

Також відповідач-1 звертав увагу суду на той факт, що вже є таке, яке набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами і з тих самих підстав, а саме, рішення від 20.11.2017 у справі № 810/5763/15. Тобто, питання нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ вирішено (копія вищезазначеного рішення долучалась до матеріалів справи відповідачем). Мотивувальна частина вищезазначеного рішення в повній мірі розкриває питання нарахування пенсійних виплат відповідно до статті 22 Закону №2262-ХП.

Відповідач-2 позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що Броварським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України здійснено перерахунок пенсії позивачу відповідно до норм чинного законодавства України, пенсія виплачується правильно, вчасно та у повному обсязі. Також, відповідач-2 зазначив про те, що частина вимог про визнання протиправними дій (бездіяльності) управління щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії з часу переведення на ст.21 зазначеного Закону та зобов`язання здійснити такий перерахунок вже були предметом спору та існують судові рішення, які набрали законної сили, просив суд закрити провадження в цій частині позовних вимог.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача, подав до суду відповідь на відзив, де зазначив про те, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 справа №1-28/2008, поновлено дію ст. 51 Закону № 796-ХІІ, ст. 22 Закону № 2262-ХІІ, це рішення є чинним та відповідно пенсія позивачу встановлена відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб» у розмірі 110 % від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але відповідачі відмовляються його виконувати та позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 закрито провадження у справі у частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій (бездіяльності) Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області нарахувати ОСОБА_1 пенсійні виплати відповідно до статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту початку обрахування його пенсії відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З урахуванням викладеного, в адміністративній справі № 810/351/18 розглядаються такі позовні вимоги :

- визнати протиправними дії (бездіяльність) ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ;

- зобов`язати ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ;

- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень);

- зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари, компенсувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень), та стягнути з співвідповідача кошти в розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи встановлено, що з 26 березня 2007 року позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи з числа сержантів, із 07 квітня 1993 року особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до категорії 3.

З матеріалів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в Броварському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію по інвалідності у відповідності до ст. 21, 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Позивач ОСОБА_1 як інвалід війни ІІ групи з числа сержантів має право на отримання пенсії по інвалідності на умовах і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та як потерпілий від Чорнобильської катастрофи категорії 3 право на додаткову пенсію відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 22.05.2008) пенсії по інвалідності військовослужбовцям інвалідам війни ІІ групи призначаються в розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

У статті 22 зазначеного Закону (у редакції Закону від 22.05.2008), було встановлено мінімальні пенсії військовослужбовцям по інвалідності, в абзаці третьому цієї статті визначено, що мінімальний розмір пенсії військовослужбовців інвалідів війни ІІ групи з числа сержантів становить 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком.

При цьому, суд звертає увагу, що у період з 2008 по 2018 вказана норма закону зазнавала змін, у зв`язку із внесенням законодавцем змін до неї.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії (біздіяьність) начальника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в особі ОСОБА_2 суд зазначає про таке.

Досліджуючи повноваження (посадові обов`язки) керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області в особі ОСОБА_2 щодо обчислення, а також її повноваження (компетенція) щодо виплати пенсії позивачу у порядку визначеному ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», судом встановлено наступне.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 затверджено Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах а також районах у містах, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 за № 41/26486 ( далі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Згідно із п.9 Положення Управління Фонду очолює начальник, який за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

Приписами пункту 10 Положення визначено, що начальник управління Фонду:

1) здійснює керівництво управлінням Фонду, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності;

2) забезпечує виконання управлінням Фонду вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов правління та наказів Фонду і головного управління Фонду;

3) вносить начальнику головного управління Фонду для затвердження штатний розпис управління Фонду та кошторис видатків на його утримання;

4) забезпечує виконання доведених головними управлінням Фонду показників доходів та видатків, звітує перед начальником головного управління Фонду щодо виконання покладених на управління Фонду завдань та планів роботи;

5) затверджує регламент роботи і правила внутрішнього трудового розпорядку, положення про структурні підрозділи управління Фонду, посадові інструкції працівників управління Фонду;

6) формує кадровий резерв на відповідні посади управління Фонду;

7) призначає на посади та звільняє з посад начальників структурних підрозділів управління Фонду, інших державних службовців та працівників управління Фонду, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до відповідальності (крім своїх заступників);

8) вносить начальнику головного управління Фонду пропозиції щодо призначення на посади та звільнення з посад своїх заступників, а також пропозиції про їх заохочення або притягнення до дисциплінарної відповідальності;

9) видає у межах компетенції управління Фонду накази організаційно-розпорядчого характеру з питань діяльності управління Фонду, які є обов`язковими для виконання його працівниками;

10) у встановленому порядку розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення згідно з законодавством, виносить рішення про застосування фінансових санкцій;

11) у межах своєї компетенції розпоряджається коштами та майном управління Фонду;

12) представляє управління Фонду в державних органах, громадських організаціях, без доручення підписує документи від імені управління Фонду;

13) вносить у разі потреби на розгляд головного управління Фонду пропозиції з питань діяльності Фонду;

14) розподіляє обов`язки між своїми заступниками;

15) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

У червні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому в частині позовним вимог просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії як інваліду війни II групи відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 26.03.2007 року (справа № 2-а-1322/10).

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2010 суд позов задовольнив частково.

Зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області провести з 14 жовтня 2009 року перерахунок розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язав Управління Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області провести з 14 жовтня 2009 року перерахунок розміру додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011 апеляційні скарги Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області та ОСОБА_1 - задовольнили частково. Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2010 року - скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області про перерахунок пенсії задовольнили частково.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області провести з 11.01.2010 року перерахунок розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування проведених виплат.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Броварах Київської області провести з 11.01.2010 року перерахунок розміру додаткової пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування проведених виплат.

Решту позовних вимог залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 13.03.2013 касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 2-а-1322/10 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2011, якою скасовано постанову Броварського міськрайонного суду від 18.10.2010, залишено без змін, змінивши дату початку періоду перерахунку пенсії з 11 січня 2010 на 11 грудня 2009.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання судових рішень позивачу з 11.12.2009 було здійснено перерахунок пенсії у визначених вказаними рішеннями розмірах, що підтверджується відомостями протоколів від 28.05.2013 про індивідуальний перерахунок пенсії (т.V; а.с.10-13).

Відтак, судом встановлено, що у період з 11.12.2009 по 01.11.2011 позивачу було обчислено пенсію у відповідності до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відтак судом не встановлено протиправності дій чи бездіяльності відповідача-1 (керівника Броварського ОУ ПФУ) щодо здійснення нарахування пенсії позивачу у вказаний період.

У подальшому у березні 2012 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Броварського Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області щодо визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання провести з 01.11.2011 перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110% трьох з половиною мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії згідно зі ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити недоплачену суму (справа № 1007/3814/2012).

Постановою Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 у справі № 1007/3814//2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 у справі № 1007/3814/2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишили без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2012 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 06.03.2014 у справі № 1007/3814/2012 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 серпня 2012 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року.

Отже, судами в ході розглду справи № 1007/3814/2012 не було встановлено порушень з боку органів Пенсійного фонду щодо здійснення обчислення пенсійних виплат ОСОБА_1 у період з 01.11.2011, відтак підстави для виплату позивачу пенсії у відповідності до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110% трьох з половиною мінімальних пенсій за віком у вказаний період відсутні з огляду на викладені обставини.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4 та установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 14, 22, 37 і частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

Даний Закон набрав чинності з 19 червня 2011 року.

З цього Закону вбачається, що визначення порядку та розмірів виплати пенсій відповідно до зазначених норм Законів України делеговано Кабінету Міністрів України.

06 липня 2011 року на виконання вимог вказаного вище Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанова № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», що набрала чинності 23 липня 2011 року.

У п. 5 цієї постанови Кабінетом Міністрів України встановлено, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що призначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для інвалідів війни ІІ групи не може бути нижче 110 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

У п. 1 даної постанови визначено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що належать до категорії 3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у розмірі 10 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі № 1-42/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

23 листопада 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затвердив Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У п. 13 цього Порядку встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, що належать до категорії 3, виплачується з 01 січня 2012 року в розмірі 10 %, з 01 липня 2012 року - в розмірі 12 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року № 4282-VI, що набрав чинності з 01 січня 2012 року, установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

28 грудня 2011 року з метою здійснення у 2012 році заходів щодо поетапного до 2015 року підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», у п. 2 якої встановив, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що призначається відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для інвалідів війни ІІ групи не може бути нижче 110 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність. Дана постанова набрала чинності з 01 січня 2012 року.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 у справі № 1-11/2012 зазначив, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної ним у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Згідно із п. 3 зазначеного вище Рішення Конституційного Суду України суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року, пунктом 4 Прикінцевих положень цього Закону установлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Враховуючи наведене праворегулювання, а також судові рішення, які зазначені вище та набрали законної сили, судом встановлено, що у 2013 році пенсія по інвалідності і додаткова пенсія ОСОБА_1 виплачувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, порушення вимог пенсійного законодавства з боку Управління ПФУ відсутні, як і з боку керівника Броварського об`єднаного управління ПФУ Київської області Сенько Л.І. відсутні.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 96 Конституції України Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

16 січня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 719-VII, який набрав чинності з 01 січня 2014 року.

Положень щодо порядку застосування з 01 січня 2014 року ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо виплати додаткової пенсії особам, віднесеним до категорії 3, та ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо виплати мінімальної пенсії по інвалідності військовослужбовцям інвалідам ІІ групи війни з числа сержантів прийнятий 16 січня 2014 року Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не містив.

Зазначені постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 та від 28 грудня 2011 року № 1381, якими визначалися розміри додаткової пенсії та мінімальної пенсії по інвалідності військовослужбовцям інвалідам війни, залишилися чинними.

Станом на 01 січня 2014 року інші Закони України, якими вносились би відповідні зміни до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розміру в 2014 році додаткової пенсій постраждалим від Чорнобильської катастрофи категорії 3 чи до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо мінімального розміру пенсії по інвалідності військовослужбовцям з числа сержантів, які стали інвалідами ІІ групи, Верховна Рада України не приймала. Порядок застосування цих статей з 01 січня 2014 року Верховною Радою України не визначався.

Повноважень встановлювати порядок і розміри цих видів пенсійних виплат Верховна Рада України Кабінету Міністрів України не надавала та його не уповноважувала.

Таким чином, з 01 січня 2014 року нарахування і виплата мінімальної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи та додаткова пенсія як постраждалому від Чорнобильської катастрофи категорії 3 мали здійснюватися у розмірах, встановлених ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком та в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно.

31 липня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-VІI.

Пунктом 9 цього Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 67 та установлено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Цей Закон України набрав чинності з 03 серпня 2014 року.

Таким чином, починаючи з 03 серпня 2014 року - з дня набрання чинності цим Законом від 31 липня 2014 року № 1622-VІI норми ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» знову підлягали застосуванню у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у зазначених вище постановах Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 та від 28 грудня 2011 року № 1381.

Виходячи з наведеного вище, у період з 1 січня по 2 серпня 2014 року Управління ПФУ повинно було нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 згідно із ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мінімальну пенсію по інвалідності як інваліду війни ІІ групи в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком та відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткову пенсію як постраждалому від Чорнобильської катастрофи категорії 3 у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком.

28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, пунктом 4 цього Закону внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», текст статті 51 цього Закону викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Зазначена норма Закону не конституційною не визнавалася та є чинною на даний час.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону установлено, що у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 14, 22, 36, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 01 січня 2015 року зазначеним Законом України Кабінету Міністрів України знову було надано право визначати порядок та розміри додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також розміри мінімальних пенсій по інвалідності особам, які мають право на пенсійне забезпечення, згідно із ст. 22 Закону № 2262XII.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом (справа № 361/807/15-а) до Управління Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області, у якому просив:

- визнати протиправними дії/бездіяльність Управління ПФУ щодо відмови йому перерахувати додаткову пенсію як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахування проведених виплат та включенням додаткової пенсії до основного розміру пенсії;

- визнати протиправними дії/бездіяльність Управління ПФУ щодо відмови йому перерахувати пенсію згідно із ст. 22 Закону № 2262-XII із розміру 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV;

- визнати протиправними дії/бездіяльність Управління ПФУ щодо ненадання йому об`єктивної відповіді на його звернення відповідно до ст. ст. 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Управління ПФУ перерахувати пенсію позивача з 01 листопада 2011 року відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Управління ПФУ провести з 01 листопада 2011 року перерахунок розміру пенсії по інвалідності згідно зі ст. 22 Закону № 2262-XII із розрахунку 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії як інваліда війни II групи з 01 січня 2014 року відповідно до ст. 22 Закону № 2262-XII у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, та додаткової пенсії згідно із ст. 51 Закону № 796-XII із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням здійснених виплат;

- зобов`язати Управління ПФУ здійснити перерахунок та нараховувати позивачу пенсію в розмірі 3749 грн. з 11 грудня 2009 року та до цього часу з урахуванням здійснених виплат згідно із рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року;

- зобов`язати Управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії з урахуванням здійснених виплат відповідно до рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2011 року за жовтень 2011 року як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС та інваліду війни II групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої станом на жовтень 2011 року;

- зобов`язати Управління ПФУ надати йому обґрунтовану відповідь на його звернення відповідно до ст. ст. 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Управління ПФУ відшкодувати позивачу завдані матеріальні збитки в розмірі 100000 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.;

- зобов`язати Управління ПФУ відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 2262XII нарахувати компенсацію втрати частини доходів за невчасний перерахунок та несвоєчасне отримання пенсії в повному розмірі, встановленому рішенням Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2013 року;

- зобов`язати Управління ПФУ надати докази та підтвердити, що відповідач своїми діями не завдавав позивачу матеріальних і моральних страждань.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року, ухваленою у цій адміністративній справі № 361/807/15-а, у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року скасовано:

- у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Управління ПФУ здійснити перерахунок його пенсії за період з 01 січня 2014 року по 30 липня 2014 року та за жовтень 2011 року з урахуванням проведених виплат скасовано, а позовну заяву в цій частині залишено без розгляду;

- у частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Управління ПФУ перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 01 листопада 2011 року згідно із ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат та відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених виплат, провадження у справі в цій частині закрито.

В іншій частині вказану постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року в адміністративній справі № 361/807/15-а залишено без змін.

З огляду на викладене судами в межах провадження № 361/807/15-а встановлено, що у позивача були відсутні підстави для перерахунку пенсії у період 2015 року, відтак судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача-1 щодо перерахунку пенсію позивачу у 2015 році. У свою чергу, позовні вимоги щодо здійснення перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 30.07.2014 були залишені судом апеляційної інстанції без розгляду, тобто суд надав правову оцінку правовідносинам у вказаний період.

У свою чергу, у період з 01.08.2014 по 31.12.2014, як було зазначено вище, саме Кабінет Міністрів України регулював мінімальний розмір пенсії по інвалідності та визначив його у розмірі для інвалідв війни ІІ групи, який не може бути нижче 110 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону установлено, що у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статей 14, 22, 36, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки Закон України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» діє з 01 січня по 31 грудня 2016 року, тому у цей період положення ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягали застосуванню у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління ПФУ з аналогічними вимогами, у якому просив:

- визнати протиправними дії, бездіяльність відповідача Управління ПФУ за безпідставне переведення його при обрахуванні розміру пенсії зі ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію згідно із ст. 21 цього Закону без його заяви і повідомлення про перевід та відмову надати розпорядження про перевід на іншу пенсію відповідно до заробітної плати;

- встановити з якого часу позивача було переведено на обчислювання пенсійних виплат відповідно до заробітної плати та з встановленого часу переведення позивача на обрахування пенсійних виплат згідно заробітної плати;

- скасувати дане розпорядження та поновити обрахування пенсійних виплат позивачу відповідно ст. 22 Закону № 2262-XII;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно ст. 22 Закону № 2262-XII у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахування проведених виплат та стягнути різницю недоотриманої пенсії;

- зобов`язати відповідача перерахувати належну позивачу додаткову пенсію як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням проведених виплат та стягнути різницю недоотриманої пенсії;

- зобов`язати відповідача відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 300000 грн., що підтверджуються безпідставним переведенням з 01 листопада 2011 року його з пенсії відповідно до ст. 22 Закону № 2262-XII із розміру 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральні збитки в розмірі 100000 грн.;

- зобов`язати відповідача провести обрахування пенсійних виплат позивачу з 01 січня 2016 року відповідно до заробітної плати отриманої під час служби в рядах Радянської армії та проіндексованої.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року, ухваленою в зазначеній адміністративній справі № 361/1849/16-а, позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- вирішено поновити позивачу ОСОБА_1 строк звернення до суду;

- визнано протиправними дії, бездіяльність Управління ПФУ за безпідставне переведення ОСОБА_1 при обрахуванні розміру пенсії зі ст. 22 Закону № 2262-XII на пенсію згідно із ст. 21 цього ж Закону без його заяви та повідомлення про переведення і відмову надати розпорядження про переведення на іншу пенсію, відповідно до заробітної плати;

- зобов`язано Управління ПФУ здійснити з 01 листопада 2011 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно ст. 22 Закону № 2262XII у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахування проведених виплат та стягнути різницю недоотриманої пенсії;

- зобов`язано Управління ПФУ перерахувати належну ОСОБА_1 додаткову пенсію, як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 з 01 листопада 2011 року, відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, з урахування проведених виплат та стягнути різницю недоотриманої пенсії.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2017 року, ухваленою в зазначеній вище адміністративній справі № 361/1849/16-а, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Управління ПФУ задоволено.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року у справі № 361/1849/16-а скасовано та прийняти нову постанову.

Закрито провадження у справі в частині задоволення вимог адміністративного позову щодо зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2011 року відповідно ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування проведених виплат та стягнути різницю недоотриманої пенсії та зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області перерахувати належну ОСОБА_1 додаткову пенсію як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 з 01 листопада 2011 року відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахування проведених виплат та стягнути різницю недоотриманої пенсії.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що порушень з боку відповідачів щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у період з 01.01.2015 по 31.12.2016 судом в межах вказаних проваджень встановлено не було, відтак суд дійшов висновку що відповідачем-1 не було вчинено ані протиправних дій, ані протиправної бездіяльності щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 по інвалідності як інваліду ІІ групи згідно із ст. 22 Закону № 2262-XII та додаткової пенсії як потерпілому від категорії 3 відповідно до ст. 51 Закону № 796-XII.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІ, що набрав чинності з 01 січня 2017 року, не містить вказівки на те, що у 2017 році норми і положення статі 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, судом встановлено, що у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України та Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив суд:

1) - визнати протиправними дії (бездіяльність) Пенсійного фонду України щодо відмови забезпечити перерахунок розміру його пенсії:

- з 22.05.2008 р., 01.10.2011 р. та 01.01.2014 р. відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII) із розміру 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) із урахуванням здійснених виплат;

- з 01.10.2011 р. відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком;

2) - зобов`язати Пенсійний фонд України забезпечити перерахунок пенсії позивача із 22.05.2008 р. та 01.10.2011 р. відповідно до ст. 22 Закону № 2262-XII із розміру 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, із урахуванням здійснених виплат;

3) - зобов`язати Управління ПФУ провести перерахунок розміру пенсії позивача із 22.05.2008 р. відповідно до ст. 22 Закону № 2262-XII із розміру 110 % трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, та додаткової пенсії як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком, за виключенням періоду з 11.12.2009 р. по 30.09.2011 р., за який згідно з рішенням суду йому здійснений перерахунок пенсійних виплат;

4) - стягнути з Управління ПФУ недоотримані ним з 22.05.2008 р. пенсійні виплати, після проведення Відповідачем-2 перерахунку пенсії;

5) - визнати протиправними дії Відповідача-1 і Відповідача-2 щодо зменшення суми пенсійних виплат позивачу з 22.05.2008 р., 01.10.2011 р. та 01.11.2011 р. та ухвалити окреме рішення суду щодо цих дій відповідачів;

6) - зобов`язати відповідачів відшкодувати йому завдані матеріальні збитки в розмірі 300000 грн., пропорційно по 150000 грн. із кожного відповідача;

7) - зобов`язати відповідачів відшкодувати йому завдану моральну шкоду в розмірі 200000 грн., пропорційно по 100000 грн. із кожного відповідача;

8) - відшкодувати позивачу судові витрати в розмірі 20000 грн.;

9) - визнати протиправними дії Управління ПФУ за відмову перевести позивача згідно із його заявою від 25 січня 2016 року на пенсію відповідно до ст. 22 Закону № 2262-XII у розмірі 110 % трьох з половиною розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV;

10) - зобов`язати Відповідача-2 перевести позивача з часу подання 25 січня 2016 року на пенсію згідно із ст. 22 Закону № 2262-XII у розмірі 110 % трьох з половиною розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV;

11) - визнати протиправними дії відповідачів щодо не забезпечення перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2014 р. відповідно до ст. 22 Закону № 2262-XII із розміру 110 % трьох з половиною розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, та відшкодувати завдану матеріальну шкоду не здійсненням перерахунку пенсійних виплат з 01.01.2014 р. з урахуванням індексації даної матеріальної шкоди згідно із законодавством за рахунок коштів виділених відповідачам на здійснення своїх повноважень;

12) - зобов`язати відповідачів забезпечити отримання з 01.01.2014 р. пенсійних виплат позивачем згідно із ст. 22 Закону № 2262-XII у розмірі 110 % трьох з половиною розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, та як постраждалому від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3;

13) - визнати протиправними дії відповідачів за відмову повідомити позивача, які закони набрали законної сили з 01.11.2011 р. та які всупереч ст. 58 Конституції України застосовані для нарахування йому пенсії;

14) - зобов`язати відповідачів повідомити позивача про зміни в пенсійному законодавстві України та Конституції України з 01.11.2011 р., на підставі яких був зроблений перерахунок пенсії позивача;

15) - визнати протиправними дії Відповідача-2 за відмову виконувати Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. справа № 3/рп/2012 та заявленими принципами пропорційності і справедливості при нарахуванні пенсії позивачу та за відмову виконувати Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 р.;

16) - зобов`язати Відповідача-2 виконувати Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 та від 25.01.2012 р. справа № 3/рп/2012;

17) - зобов`язати відповідачів компенсувати позивачу втрату частини пенсії у зв`язку із порушенням строків її виплати згідно із законом.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2017 у вказаній справі № 810/5763/15 позов задоволено частково.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними, зобов`язання вчинити певні дії щодо переведення та перерахунку пенсії, компенсації втрати частини пенсії, відшкодування майнової та моральної шкоди закрито:

- у частині вимог про визнання протиправними дій (бездіяльності) Пенсійного фонду України, Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період з 22 травня 2008 року по 10 грудня 2009 року, за жовтень 2011 року та з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2016 року;

- у частині визнання протиправними дій Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови перевести ОСОБА_1 згідно із його заявою від 25 січня 2016 року на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- у частині зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області перевести з 25 січня 2016 року ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням проведених виплат.

Визнано протиправною бездіяльність Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не проведення з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунку розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 у справі № 810/5763/18 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відшкодування майнової та моральної шкоди - залишили без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2017 року - залишили без змін.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2017 у справі №810/5763/17, суд дійшов висновку, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності позивачу ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи має визначатися у розмірі, встановленому ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи, що пункт 29 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI, яким вносилися зміни у ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та мінімальний розмір пенсії по інвалідності військовослужбовців з числа сержантів встановлювався в розмірі 110 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України, інші Закони, якими б вносилися зміни у ст. 22 вказаного Закону Верховною Радою України не приймалися, суд вважає, що з 01 січня 2017 року позивачу ОСОБА_1 повинна виплачуватися мінімальна пенсія по інвалідності в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-2 було здійснено перерахунок пенсії позивача у відповідності до вказаного рішення суду, що підтверджується відомостями розпорядженням № 202139 від 28.08.2018 про перерахунок пенсії позивача за період з 01.01.2017 по 01.07.2018 (т. ІІІ, а.с.228-233). Так, згідно відомостей розпорядження від 28.08.2017 по особовому рахунку № НОМЕР_1 відбулися зміни розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2017 - код виплати « 152» - 5717,69 грн.; код «854» - 704,24 грн.; з 01.05.2017 код виплати « 152» -5993,94 грн.; з 01.10.2017 - код виплати « 152» - 7240,38 грн.

Крім того, відповідно до відомостей протоколу від 13.09.2018 про індивідуальний перерахунок, Броварським ОУ ПФУ Київської області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період 01.01.2017 по вересень 2018 у відповідності до приписів ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та 2 ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і сформовано борг у розмірі 46607,00 грн. ( т. ІV; а.с.3-4).

Вказане також узгоджується з письмовими поясненнями відповідача-1, викладеними у відзиві на позов, де відповідач-1 зазначив про те, що на виконання постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2017 управлінням було здійснено перерахунок пенсії позивачу, та сформовано борг управління, який буде виплачено на початку нового звітного місяця після отримання фінансування на даний вид витрат.

З матеріалів справи встановлено, що 13.09.2018 Броварське ОУ ПФУ Київської області звернулось листом № 9391/03 до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з приводу надання роз`яснення щодо виконання постанови Броварського міськрайонного суду Київської області по справі № 810/5763/15 від 20.11.2017.

28.09.2018 на адресу відповідача-2 надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, де вказано про те, що порядок виплати суми боргу за рішенням суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, яким визначено механізм погашення заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті Пенсійного фонду України ( т. ІV;а.с.68).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачами було здійснено перерахунок позивача на підставі ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком та як потерпілому від Чорнобильської катастрофи на виконання рішення суду у справі № 810/5763/15.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій (бездіяльності) Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат та відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016.

Також, суд дійшов висновку, що відповідачем-1 не було вчинено протиправної дії (бездіяльності) щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ, оскільки такі нарахування Броварським ОУ ПФУ Київської області проведені були.

Водночас, судом встановлено, що доказів проведення такої виплати належних сум пенсії позивачу за період з 01.01.2017 станом на час прийняття рішення, відповідачами до суду не надано.

При цьому, щодо доводів відповідача-2 про те, що сума боргу буде виплачена в порядку, визначеному Постановою КМ України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» із сум передбачених державним бюджетом на виконання судових рішень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі № 640/5248/19 визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.01.2020. Отже, даний порядок до спірних правовідносин не застосовується.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

За таких обставин, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не здійснення вплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, оскільки судом встановлено, що позивачу фактично не було виплачено суму пенсії, яка була нарахована відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком за період з 01.01.2017, при цьому, відповідачами не надано до суду доказів випалити таких пенсійних виплат, відтак належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 нараховану пенсію відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2017.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, оскільки з досліджених матеріалів справи судом не встановлено протиправною дії чи бездіяльності ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ.

Так, адже виконуючи посадові обов`язки начальник Броварського ОУ ПФУ Київської області діяв у відповідності до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, зокрема, забезпечував виконання управлінням Фонду вимог Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також постанов правління та наказів Фонду і головного управління Фонду.

З аналогічних причин не підлягає і задоволенню вимога позивача про зобов`язання ОСОБА_2 , керівника Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, з досліджених у справі доказів судом не встановлено протиправних дій (бездіяльності) Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо не нарахування пенсійних виплат позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, на виконання рішень судів, з невідомого позивачу часу, на думку позивача це з часу переведення обрахування пенсійних виплат та відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016.

При цьому, враховуючи ту обставину, що вказана вимога судом не задоволена, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про зобов`язання Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Бровари, нарахувати пенсійні виплати позивачу відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, з часу переведення на обрахування пенсійних виплат відповідно до статті 21 Закону № 2262-ХІІ по 26.10.2016.

Крім того у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача-2 відшкодувати йому матеріальні збитки у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає про те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому матеріальної шкоди діями та бездіяльністю відповідача-1 та не було доведено причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків і протиправним діянням заподіювача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Також у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону № 393 громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів спричинення йому моральної шкоди, не зазначено та не доведено в чому вона полягає, не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків для позивача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

У позовній заяві позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати позивачу за складання даного позову, на підготовку до розгляду справи, перебуванням у судовому засіданні та витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 50000,00 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Суд зазначає, що позивач самостійно здійснював підготовку та подання до суду позовної заяви, професійною правничою допомогою не користувався.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 135 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу позивача на те, що КАС України не передбачено стягнення за рахунок відповідача, у разі задоволення позову, витрат позивача за самостійне складання позовної заяви та самостійну підготовку до розгляду справи. У свою чергу, будь-яких доказів того, що позивач звертався за отриманням правничої допомоги позивачем суду не надано.

Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за складання даного позову, за підготовку до розгляду справи в розмірі 50000,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду, стягнення відповідних витрат за рахунок відповідача на користь ОСОБА_1 не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (; місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 11) щодо не здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2017.

3. Зобов`язати Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (; місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 11) здійснити виплату ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) нарахованої пенсії відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2017.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.