Справа № 120/1446/19-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1446/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

23 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 09 квітня 2019 року № ВН 641/209/НП/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено штраф у розмірі у розмірі 876330,00 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.09.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано винесену ГУ Держпраці у Вінницькій області постанову від 09 квітня 2019 року № ВН 641/209/НП/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 8763,30 грн. сплаченого судового збору на користь позивача.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, ГУ Держпраці у Вінницькій області, який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 березня 2019 року Управлінням Держпраці у Вінницькій області видано наказ № 267-О, яким інспектору Управління Держпраці у Вінницькій області Товпизі С.Б., за участю начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Гаєва С.О., головних державних інспекторів цього ж відділу Жовміра К.О., Хащевого А.І. , Ветушинського Г.І. , Короленка В.О. , Гречуха П .П. доручено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 (юр. адреса: АДРЕСА_1 ) з питань додержання законодавства про працю за пунктами 3.1, 3.7, 3.9, 3.10, 11.1 форми акту, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 18 серпня 2017 року № 1338. Вказаним наказом визначено період проведення інспекційного відвідування «12.03.2019 та 22.03.2019».

На підставі наказу, 11 березня 2019 року за № 1082/04-03 видано направлення на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою АДРЕСА_1 .

12 березня 2019 року інспектором праці Товпигою С.Б. складено акт серії ВН 641/209/НП про неможливість проведення інспекційного відвідування. Підставами складення акту від 12.03.2019 року серії ВН 641/209/НП вказано:

- ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування;

- ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю;

- ненадання керівником/працівниками об`єкта відвідування усних/письмових пояснень з питань, що стосується законодавства про працю;

- відсутність об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за адресою здійснення підприємницької діяльності;

- відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.

У акті про неможливість проведення інспекційного відвідування зазначено, що строк його проведення зупинено до 18 березня 2019 року.

13 березня 2019 року посадовими особами відповідача складено акт візуального огляду в якому зазначено, що 12.03.2019 року о 15 год. 25 хв. головним державним інспектором Товпигою С.Б., за участі начальника відділу Гаєва С.О., головних державних інспекторів Хащевого А.І., Жовміра К.О. , Гречуха П . П ., здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . Під час спроби проведення інспекційного відвідування, посадовими особами відповідача виявлено та задокументовано у акті обставини, які на їх думку, вказують на незаконне використання позивачем праці семи найманих працівників.

19 березня 2019 року працівниками Управлінням Держпраці у Вінницькій області складено акт інспекційного відвідування серії ВН № 641/209/НП/АВ, у якому констатується про виявлення в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 порушень ч. 1 ст. 21 та ч. 1, 3 ст. 24, ст. 253 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413, а саме допущення до роботи працівників без укладення трудових договорів (а.с.20-27).

Не погоджившись з висновками інспекторів праці, зазначеними в акті, ОСОБА_1 надіслала до Управління Держпраці у Вінницькій області заперечення, відповідно до змісту яких звертає увагу на порушення порядку проведення інспекційного відвідування, зібрання доказів та вважає такі недопустимими у перевірці фактів порушення законодавства про працю.

09 квітня 2019 року на підставі акту інспекційного відвідування від 19.03.2019 № ВН/641/209/НП/АВ відповідачем прийнято постанову № ВН 641/209/НП/АВ/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 876330 гривень. У вказаній постанові зазначено, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи сімох найманих працівників ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) без оформлення з ними трудових відносин, чим допущено порушення абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (а.с.34-36).

Вважаючи дії Головного управління Держпраці у Вінницькій області щодо проведення перевірки та складання акту перевірки протиправними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 №340, Управління Держпраці у Закарпатській область здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, в тому числі, інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Виключні підстави для проведення інспекційного відвідування посадовими особами Управліннями Державної служби України з питань праці передбачені п. 5 Порядку №295. Так, інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Як видно з матеріалів справи, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 було проведено на підставі службової записки посадової особи Управління Держапраці у Вінницькій області, яка, в свою чергу, базується на відомостях анонімних повідомлень осіб (арк. спр. 14). Так, зокрема, в такій інформується про отримані повідомлення жителів смт.Вендичани (без зазначення їх прізвища та імені, адреси проживання чи здійснення діяльності), щодо використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформлених працівників.

Відповідно ч. 1 до ст. 5 Закону України Про звернення громадян №393/96-ВР від 02.10.1996 р., звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною 1ст. 3 вказаного Закону зазначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України Про звернення громадян усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених ч.1 ст.7 цього Закону ( ч. 7, 8 ст.5 Закону України Про звернення громадян).

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (ч.1 ст.8 Закону України Про звернення громадян).

Отже, суд вважає встановленим, що підставою для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 стали анонімні звернення, між тим законодавство не передбачає право Управління Державної служби України з питань праці на проведення інспекційного відвідування за результатами надходження анонімного звернення.

Відповідно до п. 6 Порядку №295, під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (ч. 19 Порядку №295).

Згідно з нормами п. 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 Порядку №295 визначено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Норми ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачають відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, зокрема, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, в тому числі, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч.ч. 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі Порядок №509).

Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку №509, штрафи можуть бути накладені, в тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (п. 3 Порядку №509).

Абзацом 2 п. 8 Порядку №509 передбачено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в п. 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Суд першої інстанції, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють трудові правовідносини, дійшов висновку, що такими є правовідносини, що виникають між роботодавцем та працівником в процесі реалізації гарантованого права останнього на працю.

Таким чином, суб`єктами трудових відносин є, з одного боку, працівник, а з другого - роботодавець. Працівником є фізична особа, що перебуває в трудових відносинах з роботодавцем на підставі укладеного трудового договору і завдяки своїй праці виконує певну трудову функцію, підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку за що отримує заробітну плату. В свою чергу, роботодавцем є власник підприємства, установи, організації чи фізична особа-підприємець, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

Врахувавши наведений суб`єктний склад трудових правовідносин, суд вважає, що для встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, посадові особи відповідача повинні довести наявність трудових відносин між працівником та роботодавцем, яким, в даному випадку вважається ФОП ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції зазначено, що для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, передбаченої ст. 265 КЗпП України, посадові особи уповноваженого органу повинні довести належними та допустимими доказами факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. Проте як вбачається з наданих до суду матеріалів інспекційного відвідування додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 , висновки інспекторів праці не містять належного доказового підґрунтя.

Зокрема, нормами п. 11 Порядку №295 інспекторам праці під час інспекційного відвідування надано широкий спектр засобі для встановлення та доведення фактів порушення об`єктом перевірки вимог трудового законодавства, що повинні лягти в основу наведених в акті висновків, в тому числі, такі можуть наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті (п. 22 Порядку №295).

Отже, законодавством надано посадовим особами уповноваженого органу широкий спектр засобів для встановлення та доведення фактів порушення об`єктом перевірки вимог трудового законодавства, що повинні покладатись в основу наведених в акті висновків.

Висновки посадових осіб Управління Держпраці в Вінницькій області стосовно використання праці ФОП ОСОБА_1 фізичних осіб базуються на тому, що згідно акту візуального огляду за адресою здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 розташована двоповерхова капітальна споруда за якою знаходяться складські та виробничі приміщення, склад будівельних матеріалів під відкритим небом; ліворуч від будівлі знаходиться автомийка. При візуальному обстеженні двоповерхової будівлі встановлено, що на першому поверсі розташований заклад громадського харчування «Бистро», де діяльність здійснює ФОП ОСОБА_8 .

На другому поверсі будівлі розташований магазин будівельних матеріалів «Будівельник» в якому інспекторами зафіксовано двох осіб, які виконували трудові функції з реалізації господарських товарів, будівельних матеріалів.

На території, в складських приміщеннях та виробничих приміщеннях розташованих по АДРЕСА_2 за двоповерховою будівлею кафе та магазину інспекторами праці зафіксовано сім працівників,які виконували різні роботи.

Подані відповідачем на підтвердження встановлення факту допуску позивачем працівників без оформлення трудових договорів матеріали фото-відеофіксації, досліджені судом апеляційної інстанції. При цьому, суд звертає увагу, що використання фото-відеозапису (вид, марка технічного запису, реєстраційний номер тощо) актом інспекційного відвідування не обумовлена.

За результатами дослідження поданих доказів суд дійшов висновку, що подані докази жодним чином не підтверджують факту роботи зазначених працівників у ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, як встановив суд, приміщення, в якому здійснювалась перевірка, належить на праві власності ОСОБА_15 , що підтверджено свідоцтвом про право власності від 14.02.2015 р.(а.с.45). Між тим, власник приміщення з питань надання приміщення в оренду не опитувалась.

Суд також звертає увагу на те, щод опитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_14 повідомили, що під час перевірки ФОП ОСОБА_1 дійсно перебували у складських приміщеннях на території двоповерхової будівлі де на прохання про допомогу свого друга ОСОБА_17 (чоловіка власниці приміщень) проводили зварювальні роботи та роботи із виготовлення тротуарної плитки безоплатно.

Проаналізувавши матеріали справи, що слугували підставою для прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає їх недостатніми, оскільки такі у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про скоєння ФОП ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості винесення відповідачем оскарженої постанови, не врахування відповідачем при винесенні такої усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія), а тому така є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 січня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.