Справа № 640/21657/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2020 року м. Київ № 640/21657/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, буд. 16, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року, починаючи з моменту призначення пенсії, а саме з 24 липня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року, починаючи з моменту призначення, а саме з 24 липня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 липня 2019 року вона перебуває на обліку та отримує пенсію за віком.

04 жовтня 2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, в якій просила повідомити правові підстави неврахування до обрахунку пенсії стажу з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року, а також просила врахувати його і виплатити заборгованість, яка виникла у зв`язку з неправильним обрахунком пенсії, починаючи з моменту призначення пенсії.

Листом від 22 жовтня 2019 року №254191/02/к-12932 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про те, що вказані періоди неможливо зарахувати, оскільки наявна невідповідність назв організацій при зарахуванні та при звільненні з роботи.

З вказаними діями позивач не погоджується з огляду на те, що вона не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, а недоліки при її заповненні, за її доводами, не є підставою для висновку щодо відсутності в неї страхового стажу за спірний період.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

04 жовтня 2019 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року та з урахуванням довідки про заробітну плату до 2000 року, починаючи з моменту призначення.

Листом управління від 22 жовтня 2019 року №254191/02/К-12932 представника позивача повідомлено, що підстави для зарахування вказаного вище періоду роботи відсутні, оскільки в трудовій книжці позивача є невідповідність назв організацій при зарахуванні та при звільненні з роботи, а також зазначено, що до відділу контроль-перевірочної роботи Головного управління направлена службова записка щодо проведення перевірки достовірності видачі довідки за період з 1995 року по 2000 рік ТОВ «МВК «Насосхолодмаш», до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області направлено листа про необхідність проведення перевірки обґрунтованості видачі документів про заробітну плату за 1999-2000 роки МП «АДМ - Балтік-Україна».

На підставі викладеного, як зазначено у відзиві на позовну заяву, позивачу необхідно надати уточнюючу довідку та довідку про перейменування, якщо таке мале місце, для зарахування вказаного періоду.

Крім того, представник відповідача зазначив, що управлінням вчинено відповідні дії щодо отримання необхідних даних та після надходження актів про результати перевірки позивачу буде проведено перерахунок пенсії з урахуванням даної заробітної плати.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача у відповіді на відзив послався на судову практику Верховного Суду з приводу наявності певних недоліків у трудових книжках, а також на те, що відповідач не надав позивачу допомогу у витребуванні необхідних документів, яких не вистачає для призначення пенсії, не повідомив позивача про те, що вказаний стаж не зараховується для обрахунку пенсії та не повідомив підстав, з яких спірний стаж не зараховується.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до наданої суду копії рішення 37 позивачу з 18 серпня 2019 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наданої суду копії розрахунку страхового стажу вбачається, що до страхового стажу позивача не було зараховано періоди її роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року.

Як вбачається з наданої суду копії трудової книжки ОСОБА_1 наказом №199-к від 30 грудня 1988 року прийнята за переведенням на посаду економіста І категорії бухгалтерії Республіканської торгово-посередницької фірми Укрметвуглехімбудоптторг Росснабу УРСР, також у трудовій книжці міститься запис про те, що вказана фірма ліквідована на підставі наказу від 20 серпня 1991 року №12 шляхом реорганізації у фірму Укрметвуглебудоптторг Міністерства економіки України, на підставі фірма реорганізована в Українське державне управління «Укркомплектважкпром», також міститься запис про те, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1993 року №26 на базі ліквідованого Міністерства державних ресурсів України створений Державний комітет України по матеріальним ресурсам та наказом №4-к від 30 березня 1994 року позивача з 31 березня 1994 року звільнено з Українського державного управління по комплектуванню будов важкої промисловості Міністерства державних ресурсів України.

04 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, в якій просив повідомити підстави незарахування стажу з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року та неврахування довідки про заробітну плату до 2000 року, а також просив перерахувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням вказаного стажу та довідки, починаючи з моменту призначення та виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок неправильного розрахунку пенсії.

Листом від 22 жовтня 2019 року №254191/02/К-12932 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило представника позивача про відсутність правових підстав для зарахування стажу роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року до надання уточнюючої довідки та довідки про перейменування установи, якщо таке мало місце.

Крім того, з наданої суду копії пенсійної справи вбачається, що на адресу позивача направлявся лист від 04 вересня 2019 року №195354/03, в якому управління повідомляло останню про неврахування вказаного вище стажу до надання довідки про період роботи, з роз`ясненням причин такого не врахування, а також зазначено, що вказані документи необхідно донести за адресою: місто Київ, вулиця Борисоглібська, 14, 104 кабінет.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення будь-яких дій позивачем або її представником щодо виконання вимоги відповідача та надання останньому уточнюючої довідки та довідки про перейменування підприємства.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до стажу роботи період роботи позивача з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року, не здійснив перерахунок пенсії з урахуванням цього стажу та не виплатив різницю пенсії, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-VI встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

У відповідності до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі - Порядок) заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з абзацом 4 пункту 1.7 розділу 1 Порядку якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. розділу ІІ Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач на вимогу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві не надала останньому уточнюючу довідку та довідку про перейменування підприємства, на якому позивач працювала у період з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року.

Такі документи не були надані й суду під час розгляду даної адміністративної справи по суті, також не вказано поважних причин, з яких остання не має можливості надати такі документи, або належних та допустимих доказів, що останньою вчинялись дії щодо отримання цих документів (направлення відповідних заяв або запитів на адресу підприємства тощо), проте, у наданні таких документів їй було відмовлено.

Отже, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що нею було вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року.

Суд звертає увагу на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві вчинялись дії щодо проведення перевірок відповідності записів у документах, наданих позивачем, первинним документам.

В той же час, суд наголошує, що виконання вимоги відповідача щодо надання певних документів, які дають змогу зарахувати або перевірити наявність у позивача страхового стажу за відповідний період не покладає надмірного тягаря для позивача, оскільки такі дії управління щодо вимоги подати уточнюючі довідки та інші документи на підтвердження достовірності даних, зазначених у трудовій книжці, повністю відповідають вимогам чинного законодавства, яке регулює порядок надання документів.

Більш того, суд також звертає особливу увагу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві не приймалось рішення саме про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року та про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, навпаки, було направлено повідомлення-вимогу щодо необхідності надати такі документи для можливості зарахування цього періоду до страхового стажу та, відповідно, подальшого перерахунку пенсії на підставі цих документів.

Стосовно посилань представника позивача у відповіді на відзив на позовну заяву щодо невиконання відповідачем вимог законодавства в частині надання допомоги у збиранні документів, суд зазначає, що чинним законодавством на управління покладено обов`язок у наданні такої допомоги лише у випадку, коли особа не має можливості самостійно надати такі документи, що має бути підтверджено належними доказами.

При цьому, не вчинення такою особою дій щодо отримання документів на вимогу управління після отримання вимоги управління, в якій зазначається про необхідність подати документи та на підставі яких управління буде мати змогу зарахувати періоди роботи до страхового стажу та, відповідно, здійснити перерахунок пенсії, не може розцінюватись, як протиправність дій відповідача та, відповідно, як відмову у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу й здійснення перерахунку пенсії.

Стосовно посилань представника позивача на судову практику Верховного Суду щодо правильності заповнення трудових книжок та наявності у трудовій книжці позивача необхідних відомостей, які дають можливість зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року, суд зазначає, що записи у трудовій книжці містять розбіжності у найменуванні підприємства, на роботу до якого позивач була прийнята з 31 грудня 1988 року та з якого була звільнена з 31 березня 1994 року, такі неточності та невідповідності можуть бути усунуті лише шляхом надання уточнюючих довідок та відповідних доказів перейменування підприємства, на якому працювала у вказаний період позивач, проте, суд ще раз наголошує, що такі документи в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що позивач зверталась до відповідних підприємств або органів з метою отримати підтверджуючі документи.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом не встановлено, а позивачем не доведено неправомірності дій управління, як і не доведено того, що останнім було саме відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 30 грудня 1988 року по 31 березня 1994 року, також у суду відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем була виконана вимога управління щодо надання уточнюючої довідки та довідки про перейменування підприємства, або вчинялись дії щодо отримання цих довідок, проте, у їх отриманні позивачу було відмовлено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова