Справа № 351/2412/19
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2020 р. справа № 351/2412/19

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій, стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації (надалі - відповідач), в якому просить суд: визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат; стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену різницю щорічної допомоги за період з 2011 року по 2019 року в розмірі 4 мінімальних заробітних плат; зобов`язати Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації зробити перерахунок та виплачувати в подальшому призначену ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення згідно статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-12 у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому на підставі статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Позивач зазначила, що постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2011 в справі № 2а-1949/11 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат, згідно статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2010 рік з врахуванням проведених виплат. В подальшому, позивач вказує, що щоразу звертаючись про виплату грошей, отримувала відповідь, що в бюджеті відсутні кошти. Позивач звернулась до відповідача із заявою від 29.07.2019, в якій просила надати одноразову грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат, однак Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації листом від 23.08.2019 № 755/09-31/27 повідомило, що щорічна допомога на оздоровлення особам з інвалідністю ІІІ групи виплачується в розмірі 90,00 грн. ОСОБА_1 не погоджується з відмовою Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації у виплаті їй щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат, оскільки вважає, що відповідач безпідставно застосував постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка не відповідає статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та порушує норми статті 3, 16, 17, 18, 19, 22, 92 Конституції України.

Ухвалою від 29.10.2019 Снятинський районний суд Івано-Франківської області передав адміністративну справу № 351/2412/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації на розгляд Івано-Франківському окружному адміністративному суду. Провадження у справі Снятинським районним судом Івано-Франківської області не відкрито.

02.12.2019 справа № 351/2412/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій, стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення та зобов`язання вчинити дії надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунула недоліки.

Ухвалою від 30.12.2019 Івано-Франківський окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

13.01.2020 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача вказав, що передбачена статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмір щорічної допомоги на оздоровлення особам - інвалідам ІІІ групи виплачується в розмірі 90,00 грн. Представник відповідача зазначив, що за 2017-2019 роки щорічну допомогу на оздоровлення виплачено ОСОБА_1 у вказаному розмірі, що підтверджується відповідними реєстрами виплат. При цьому, представник відповідача вказав на те, що протягом 2017-2019 років стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містила і не містить надалі положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат. Також відповідач вказав на те, що визначальним у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень, а тому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою. Окрім цього, представник Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації вказав на пропущення ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач мала дізнатися, коли отримувала щорічну разову грошову допомогу, а саме: за 2017 рік - в травні 2017 року, за 2018 рік - в квітні 2018 року, за 2019 рік - в червні 2019 року. Що стосується виплат щорічної разової грошової допомоги за 2011-2016 роки, то реєстри виплат за вказаний період знищені за закінченням строку зберігання. Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 29.01.2020 Івано-Франківський окружний адміністративний суд залишив без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації в частині протиправності дій Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації щодо невиплати на користь позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2011 року по 2018 року в розмірі 4 мінімальних заробітних плат та стягнення недоплаченої різниці.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив таке.

ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.10.2019 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році І категорії та має третю групу інвалідності.

Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації в червні 2019 року виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за 2019 рік в розмірі 90,00 грн., що підтверджується копією супровідного опису відомостей на виплату пенсій та допомог на період з 01 по 30 червня 2019 року (щорічна допомога на оздоровлення ЧАЕС).

29.07.2019 позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації з заявою в якій просила надати одноразову грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат згідно з статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

23.08.2019 відповідач листом № 755/09-31/27 повідомив ОСОБА_1 , що передбачена статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: щорічна допомога на оздоровлення особам - інвалідам ІІІ груп виплачується в розмірі 90,00 грн.

Вважаючи неправомірними дії Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2) втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

В свою чергу, компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення, регламентовані статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, редакцією частини 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 за № 796-ХІІ до 01.01.2006 була передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІI групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

В подальшому дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 за № 3235-IV.

Дію цієї норми в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати було зупинено і на 2007 рік згідно із Законом України від 19.12.2006 за №489-V, що згодом було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за № 6-рп/2007).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 за № 107-VI текст статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 за № 796-ХІІ було викладено в редакції, яка передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за № 10-рп/2008 положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими викладено в новій редакції статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 за № 796-ХІІ про те, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, - визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній після визнання зазначеним рішенням Конституційного Суду України неконституційними змін, внесених Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 за № 107-VI, було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 за №76-VIII були внесені зміни, в тому числі до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та вказану статтю викладено у новій редакції. Так, згідно нової редакції закону одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, в зазначеній частині цей Закон набирає чинності із 01.01.2015.

При цьому, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 за № 2456-VI було доповнено пунктом 26 згідно із Законом № 79-VIII від 28.12.2014, яким встановлено, що норми і положення, в тому числі статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначені зміни до Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України також набрали чинності 01.01.2015.

За вказаних обставин, починаючи з 01.01.2015 стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не містить положень щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІI групи в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.

Окрім цього, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї" від 21.04.2016 за №1339-VIII статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції.

Так, згідно з частиною 2 статті 48 цього Закону в редакції Закону України від 21.04.2016 за № 1339-VIII, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України від 21.04.2016 за № 1339-VIII, компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

В подальшому, Законом України "Про внесення зміни до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.2017 за № 2082-VIII статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції, а саме: щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції Закону України від 06.06.2017 за № 2082-VIII, компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України".

Закон України від 06.06.2017 за № 2082-VIII набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, 28.06.2017.

Таким чином, розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян, врегульовано Порядком виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 (надалі - Порядок № 760).

Пунктом 2 Порядку № 760 встановлено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 760 виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 за № 760, щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, пунктом 1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 за № 562 встановлено такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інвалідам I і II групи - 120,00 грн.; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році І категорії та має третю групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.10.2019.

Таким чином, розмір його щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду ІII групи становить 90,00 грн.

Проведення виплати щорічної допомоги на оздоровлення у вказаному розмірі в 2019 році підтверджуються відомістю на виплату пенсій та допомог на період з 01 по 30 червня 2019 року (щорічна допомога на оздоровлення ЧАЕС), які надані суду Управлінням соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації.

Таким чином, ОСОБА_1 отримала щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки на час виникнення спірних правовідносин статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не було передбачено виплату позивачу щорічної одноразової грошової допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 13.11.2019 в справі № 331/4450/17(2-а/331/174/2017), в постанові від 11.09.2019 в справі № 674/181/17 та в постанові від 21.11.2018 в справі № 202/4104/17.

Таким чином, суд зазначає про відсутність порушеного права позивача, оскільки у відповідача не було правових підстав для нарахування щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року за № 562, відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, доводи позивача про наявність права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат є безпідставними з огляду на посилання позивача на норми законодавства, які втратили чинність на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо твердження позивача про те, що встановлені Кабінетом Міністрів України розміри щорічної допомоги на оздоровлення звужують та зменшують обсяг його прав, гарантованих статтею 22, пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України, то суд зазначає, що такі доводи не враховуються того, що статтю 48 Закону № 796-ХІІ викладено у новій редакції, за нормами якої повноваження щодо визначення порядку виплати і розміру щорічної допомоги на оздоровлення були делеговані Кабінету Міністрів України та які неконституційними не визнавались.

У рішенні за № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не суперечить положенням Конституції України.

Також в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд застосувати при вирішенні справи норми статтей 3, 18, 16, 17, 19, 22, 92 Конституції України, як норми прямої дії та рішення Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України» від 08.11.2005 (пункти 22, 23, 27) як джерело права та врахувати при вирішенні справи висновки в Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 та Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Суд звертає увагу на те, що згідно з статтею 3 Конституції України дюдина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (стаття 92 Конституції України).

Як встановлено судом вище, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що відповідає статті 92 Конституції України.

При цьому, статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено, що розмір виплат щорічної допомоги на оздоровлення встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, нараховуючи ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення як інваліду ІII групи в розмірі 90,00 грн., Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації діяло відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка передбачає при визначенні розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення обов`язкове застосування постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Що стосується статтей 16-18 Конституції України, які ОСОБА_1 просила застосувати при вирішенні цієї справи, то суд звертає увагу на те, що вказані норми Конституції України не стосуються правовідносин, які є предметом спору.

Так, відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Статтею 17 Конституції України регламентовано питання захисту суверенітету, територіальної цілісності та оборони України, а стаття 18 Конституції України стосується зовнішньополітичної діяльності та міжнародного права.

Щодо рішення Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України» від 08.11.2005 (заява № 63134/00), то воно стосується невиплати заявнику як вчителю надбавки до заробітної плати, яка була передбачена чинним на той час законодавством України, відповідні норми якого були призупинені. Заявник скаржився, що відмова виплатити йому надбавки, на які він мав право відповідно до законодавства за період з 1997 р. до 1999 р., становить порушення його майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 23 рішення Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України» від 08.11.2005 (заява № 63134/00) суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

В даному випадку, попередні редакції статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які передбачали виплату щорічної одноразової грошової допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат не призупинені, а змінені, що виключає виникнення у ОСОБА_1 права на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1.

Зазначене позивачем Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 також не стосується правовідносин, які є предметом розгляду цієї адміністративної справи.

Так, Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 прийняте за результатом розгляду конституційного подання Верховного Суду України щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України", пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI стосовно гарантій незалежності та правової захищеності суддів, а також гарантій побутового забезпечення і рівня соціального захисту працівників апарату судів, та подання - 101 народний депутат України - звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 67 розділу I, пункти 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону № 107-17. Цими нормами Верховна Рада України зупинила на 2008 рік дію окремих положень дев`ятнадцяти законів, кодексів та інших нормативно-правових актів України, до дев`яносто одного акта внесла зміни і доповнення, а три - визнала такими, що втратили чинність.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що на відміну від закону, який був предметом оцінки в рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008, зміни в статтю 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в чинній редакції на час розгляду справи, внесені не законом України про державний бюджет на відповідній календарний рік, а Законом України "Про внесення зміни до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.2017 за № 2082-VIII.

Також в даному випадку, суд звертає увагу на рішення Конституційний Суд України за № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, в якому зазначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не суперечить положенням Конституції України.

Щодо застосування під час розгляду цієї адміністративної справи положень Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», то суд вказує на таке.

Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій. При цьому, державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Статтею 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає мету встановлення державних соціальних стандартів і нормативів

Так, державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою: визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України; визначення пріоритетів державної соціальної політики щодо забезпечення потреб людини в матеріальних благах і послугах та фінансових ресурсів для їх реалізації; визначення та обґрунтування розмірів видатків Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, соціальних фондів на соціальний захист і забезпечення населення та утримання соціальної сфери. На основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги. Державні соціальні стандарти обов`язково враховуються при розробці програм економічного і соціального розвитку.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

В даному випадку, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів того, що загальний розмір отриманих нею основних соціальні гарантій (пенсії, інші види соціальних виплат і допомоги) менший встановлених соціальних стандартів, а тому відсутні підстави для застосування Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Таким чином, відповідач діяв на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно та розсудливо, з дотриманнях передбачених законом строків.

Підсумовуючи вказане, суд дійшов висновку, що належить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дії та зобов`язання до їх вчинення.

Судові витрати згідно з статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на відмову в позові, за відсутності доказів їх понесення сторонами, судом не розподілялися.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації (ідентифікаційний код - 03193365, вулиця Шевченка, 4, місто Снятин, Івано-Франківська область, 78300) про визнання неправомірними дій Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та зобов`язання зробити перерахунок та виплачувати в подальшому призначену ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення згідно статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-12 у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Судові витрати не розподіляти.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації, ідентифікаційний код - 03193365, вулиця Шевченка, 4, місто Снятин, Івано-Франківська область, 78300.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.