Справа № 440/3013/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3013/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Ткаченко А.К.

представника позивача Осіпов С.М.

представника відповідача Орлова М.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "АГРОЕКСПО" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги:

про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 403 999 грн 90 коп. та нараховано штрафну санкцію на суму 350 999 грн 98 коп.;

- податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на 1 029 686 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року про застосування штрафної санкції в сумі 519 560 грн 45 коп.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2019 року Фермерське господарство "АГРОЕКСПО" (надалі також - позивач, ФГ "АГРОЕКСПО") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

19 серпня 2019 року суд своєю ухвалою залишив позовну заяву без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 23 вересня 2019 року суд після усунення недоліків позовної заяви прийняв її до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження /а.с.2-3 т.1/.

Ухвалою від 28 листопада 2019 року суд закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті /а.с. 17-18 т.2/.

Протокольною ухвалою від 28 листопада 2019 року суд замінив відповідача у справі його правонаступником, а саме: замінив Головне управління ДФС у Полтавській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області () /надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області/.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання в податку на додану вартість на 1 403 999 грн 90 коп. та нараховано штрафну санкцію на суму 350 999 грн 98 коп.; № від 10 квітня 2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на 1 029 686 грн; № від 10 квітня 2019 року, прийняті контролюючим органом на підставі необґрунтованих висновків перевірки.

Зокрема, вказуючи на протиправність податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 1 403 999 грн 90 коп. та нараховано штрафну санкцію на суму 350 999 грн 98 коп., позивач зазначав, що воно прийняте контролюючим органом на підставі висновків перевірки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України під час господарських правовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю "Флора Трейд" (надалі також - ТОВ "Флора Трейд") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Нафта" (надалі також - ТОВ "Інтеграл Нафта"). Позивач вважав висновки контролюючого органу щодо непідтвердження операцій належними первинними бухгалтерськими документами та нереальність відповідних господарських операцій - необґрунтованими, з огляду на те, що відповідні контрагенти на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як суб`єкти підприємницької діяльності, перебували на податковому обліку, позивачем від зазначених контрагентів отримані відповідні товари, які в подальшому використані у господарській діяльності.

Вказував, що висновки перевірки про непідтвердженість реальності здійснення господарських відносин позивача з його контрагентами не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам.

Акцентовано увагу на тому, що придбані у ТОВ "Флора Трейд" засоби захисту рослин використані під час обробки посівів пшениці озимої (30 га), пшениці ярої (10,5 га), сої (234 га), сої у червні 2018 році (169 га), кукурудзи (89 га), сої у липні 2018 році (169 га+65 га).

Придбані від ТОВ "Інтеграл Нафта" паливно-мастильні матеріали (абсорбент газоконденсатний) використані для техніки (власних тракторів й комбайну, орендованих автомобілів) під час збирання урожаю сої, перевезення зерна з поля, осінньо-польових робіт, а також для процедури висушування зерна.

Враховуючи безпідставність висновків відповідача щодо заниження податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій зі вказаними контрагентами, контролюючим органом, на думку позивача, також протиправно зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість, на підставі чого винесено податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2019.

Щодо нарахованої податковим повідомленням-рішенням № від 10 квітня 2019 року суми штрафних санкцій в розмірі 519 560 грн 45 коп, позивачем вказано, що він не мав обов`язку реєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну на суму ПДВ 1 039 120 грн 90 коп. в частині реалізації товару (абсорбенту газоконденсованого), що не використаний у господарській діяльності, оскільки факт використання даного товару повністю підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, а отже, не може бути визнаний таким, що не відбувся.

Представник позивача наголошував на тому, що відповідачем не доведено порушень платником податкового законодавства, повідомлення-рішення ґрунтуються на припущеннях, а тому підлягають скасуванню.

Також у позові вказано на порушення вимог чинного законодавства щодо порядку розгляду заперечень на акт перевірки.

09 жовтня 2019 року від ГУ ДФС у Полтавській області надійшов відзив на адміністративний позов /а.с. 232-234 т.1/, у якому відповідач зазначив про свою незгоду із позовними вимогами ФГ "АГРОЕКСПО", у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом вказано, що підставою для їх винесення стали наступні обставини.

Зазначав, що у ході документальної позапланової невиїзної перевірки працівником Головного управління ДФС у Полтавській області встановлені порушення:

- п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 1 403 999,9 грн, в тому числі за січень 2018 року - 532 034 грн та за вересень 2018 року - 871 965 грн 90 коп.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість на 1 029 686 грн, в тому числі за січень 2018 року на суму 862 531 грн та за вересень 2018 року на суму 167 155 грн, що призвело до виникнення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту в наступних податкових періодах;

- п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в частині нереєстрації в ЄРПН зведеної податкової накладної на суму ПДВ 1 039 120 грн 90 коп.

Відповідач наполягав на тому, що надані позивачем в ході проведення перевірки документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій.

Вказав при цьому на технічну неможливість використання "Абсорбенту Газоконденсатного ТУ У 23919929.011-2000", що купувався у контрагента ТОВ "Інтеграл Нафта", в якості пального для двигунів внутрішнього згорання, що встановлені на тракторах та комбайні, які є у власності позивача або залучаються на умовах оренди та використовуються ним у господарській діяльності. Пояснив, що вказана техніка позивача працює виключно на дизельному паливі, що спростовує можливість використання абсорбенту газоконденсатного як палива для цієї техніки.

Щодо правовідносин позивача з ТОВ "Флора Трейд" відповідачем встановлено факт відсутності документів, які достовірно підтверджують придбання засобів захисту рослин. Зазначено, що, фактично, мала місце реалізація товарів ТОВ "Флора Трейд", джерело походження яких не встановлено, що є свідченням набуття позивачем його у власність без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання.

Вказано, що відсутність підтвердження факту реального одержання (купівлі) кожним із суб`єктів господарювання (ТОВ "Флора Трейд" та його постачальником ТОВ "Белмонт Груп") відповідного обсягу ідентифікованих товарів від інших продавців доводить нереальність одержання саме цих товарів, відтак доводить нереальність їх наступного постачання по ланцюгу їх постачання включно до ФГ "АГРОЕКСПО".

Відповідач також стверджував, що в порушення пункту 198.5 статті 198 та п. 1201.2 Податкового кодексу України ФГ "АГРОЕКСПО" не забезпечено реєстрацію зведеної податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 1 039 120 грн 90 коп за вересень 2018 року в частині реалізації товару "Абсорбент Газоконденсатний ТУ У 23919929.011-2000", що не використаний у власній господарській діяльності.

Правом подати до суду відповідь на відзив на позовну заяву позивач не скористався.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що у період з 25 лютого 2019 року по 01 березня 2019 року ГУ ДФС у Полтавській області, на підставі наказу № 431 від 14 лютого 2019 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФГ "АГРОЕКСПО" (податковий номер 38863229) з питань правильності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість у зв`язку з виявленням недостовірних даних, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Флора Трейд" за січень 2018 року та з ТОВ "Інтеграл Нафта" за вересень 2018 року.

За наслідками проведеної перевірки ФГ "АГРОЕКСПО" ГУ ДФС у Полтавській області складений акт від 05 березня 2019 року №289/16-31-14-05-09/38863229 /а.с. 16-40 т.1/, яким зафіксовані наступні порушення:

- п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 1 403 999,9 грн, в тому числі за січень 2018 року - 532 034 грн та за вересень 2018 року - 871 965 грн 90 коп.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість на 1 029 686 грн, в тому числі за січень 2018 року на суму 862 531 грн та за вересень 2018 року на суму 167 155 грн, що призвело до виникнення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту в наступних податкових періодах;

- п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України в частині нереєстрації в ЄРПН зведеної податкової накладної на суму ПДВ 1 039 120 грн 90 коп.

26 березня 2019 року позивачем до вказаного акта від 05 березня 2019 року №289/16-31-14-05-09/38863229 складено заперечення за вих. № 17, що направлені до ГУ ДФС у Полтавській області.

09 квітня 2019 року за наслідками розгляду заперечень позивача відповідачем сформовано відповідь у вигляді листа № 15799/10/16-31-14-05-18, в якій зазначено, що висновки акта перевірки від 05 березня 2019 року №289/16-31-14-05-09/38863229 є правомірними та залишаються без змін /а.с. 57-60 т.1/.

На підставі акту перевірки від 05 березня 2019 року №289/16-31-14-05-09/38863229 ГУ ДФС у Полтавській області винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання p податку на додану вартість на 1 403 999 грн 90 коп. nа нараховано штрафну санкцію на суму 350 999 грн 98 коп.;

- податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на 1 029 686 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року про застосування штрафної санкції в сумі 519 560 грн 45 коп.

Позивач не погодився з податковими повідомленнями-рішеннями № від 10 квітня 2019 року, № від 10 квітня 2019 року, № від 10 квітня 2019 року, у зв`язку з чим оскаржив їх до ДФС України (вих. № 23 від 24 квітня 2019 року) /а.с. 67-71 т.1/.

За результатами розгляду вказаної скарги позивача, що була отримана ДФС України 26.04.2019, ДФС України винесено рішення про результати розгляду скарги від 20.06.2019 № 28352/6/99-99-11-04-02-25 /а.с. 72-78 т.1/, яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення № від 10 квітня 2019 року, № від 10 квітня 2019 року, № від 10 квітня 2019 року протиправними, ФГ "АГРОЕКСПО" звернулось до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем не оскаржувались.

Відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, виходив з доведеності факту порушення позивачем п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.189.1 ст. 189, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює норму, згідно якої податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно підпунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, сма податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Також цим підпунктом встановлено вимоги до податкової накладної.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно положень частин 1, 3 статті 9 вказаного Закону, бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об`єктом оподаткування.

Таким чином, висновок суду про неспроможність тверджень відповідача щодо порушення платником податкового законодавства базується на аналізі наявних документальних доказів фактичного здійснення господарських операцій.

Висновки щодо правозастосування

Дослідивши господарські правовідносини позивача з ТОВ "Флора Трейд", суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 09/01/18ФАЗЗР від 09 січня 2018 року, ТОВ "Флора" (продавець) зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність ФГ "АГРОЕКСПО" (покупця), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти мінеральні добрива (товар) /а.с. 97 т.1/.

Сторони домовились, що ціна та кількість кожної окремої партії товару буде узгоджуватись у видаткових накладних. Сума договору складається із суми, зазначеної у видаткових накладних.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачалось, що порядок розрахунків - безготівковий, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 30 днів з дня отримання товару, але не пізніше 31.12.2018.

На виконання договору купівлі-продажу № 09/01/18ФАЗЗР сторонами складено акти приймання-передачі № 1 від 10 січня 2018 року щодо приймання-передачі товару - засобів захисту рослин "хармоні" 59 кг, "Майстер Пауер" 1400 л /а.с. 98 т.1/, № 2 від 12 січня 2018 року приймання-передачі товару - "хармоні" 90 кг /а.с. 99 т.1/, № 3 від 31 січня 2018 року приймання-передачі товару - "хармоні" 190 кг, "Майстер Пауер" 2025 л, "раундап МАХ" 6500 л /а.с. 100 т.1/.

Відповідно до видаткових накладних, копії яких наявні в матеріалах справи /а.с. 101-110 т.1/, продавцем протягом січня 2018 року було поставлено покупцю обумовлені засоби захисту рослин.

Дослідивши предмет вказаного договору, судом встановлено, що сторони домовились про купівлю-продаж мінеральних добрив /п. п. 1.1. Договору/, в той час, як позивачем, як він сам стверджує, отримувались від ТОВ "Флора" засоби захисту рослин, реальність чого він і намагається довести, оскаржуючи відповідні податкові повідомлення-рішення.

З огляду на проаналізовані документи, судом встановлено, що засоби захисту рослин поставлялись у вигляді сухої суміші та у вигляді рідини.

На підтвердження транспортування таких засобів захисту рослин позивачем надано договір позички № П-02/17 від 02 лютого 2017 року /а.с. 111 т.1/, відповідно до якого фізична особа ОСОБА_1 (позичкодавець) передав ФГ "АГРОЕКСПО" (користувачу) в строкове безоплатне користування два автомобілі: ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 та ГАЗ номерний знак НОМЕР_2 .

З пояснень представника позивача у судовому засіданні - транспортування мінеральних добрив здійснювалось вказаними автомобілями.

Факт транспортування мінеральних добрив, на думку позивача, підтверджується товарно-транспортними накладними /а.с. 116-119 т.1/. З цих товарно-транспортних накладних вбачається, що перевезення придбаного товару здійснювалось транспортним засобом - ГАЗ реєстраційний номер НОМЕР_2 - спеціальний вантажний самоскид.

З метою підтвердження реальності купівлі мінеральних добрив у ТОВ "Флора", позивач надав до суду також договір № П-08/16 від 15 серпня 2016 року позички нежитлових будівель і споруд, якими відповідно до умов договору позивач безоплатно користувався і які, як стверджував представник позивача, слугували складом для зберігання відповідних мінеральних добрив.

Однак, суд зазначає, що жодних документів щодо складського зберігання відповідних товарів позивачем не було надано. Не надано відомостей щодо осіб, уповноважених на отримання товару від продавця. Не надано відомостей щодо подальшого оприбуткування товару позивачем та відображенні у бухгалтерському обліку позивача наступного списання добрив (засобів захисту рослин) по мірі їх поступового витрачання за призначенням (як про це стверджував позивач).

Таким чином позивачем не доведено реальних змін у структурі своїх господарських активів, що мали б настати у разі дійсності операції з купівлі ним відповідних засобів захисту рослин у ТОВ "Флора Трейд".

Крім того, суд констатує факт відсутності документів, які підтверджують якість придбаних засобів захисту рослин у ТОВ "Флора Трейд", що унеможливлює їх ідентифікацію та дослідження їх подальшого використання.

Відсутність паспортів, сертифікатів унеможливлює встановлення реального виробника даних товарів, оскільки вказані документи повинні містити інформацію про реального виробника товару, а також про відповідність товару критеріям якості, встановленим законодавством України.

Суд критично оцінює надані позивачем копії відомостей сільськогоподарського обліку, з посиланням на які позивач стверджував, що придбані у ТОВ Флора Трейд" засоби захисту рослин (мінеральні добрива) були ним використані для обробки полів. З даних документів жодним чином не є можливим ідентифікувати товарно-матеріальні цінності як такі, що є придбаними саме у ТОВ "Флора Трейд".

З огляду на викладене, а також на те, що суду не вбачає за можливе встановити по ланцюгу постачання отримання відповідних мінеральних добрив від офіційного постачальника (дилера), а також те, що не є підтвердженим факт їх постачання Товариству з обмеженою відповідальністю "Флора Трейд" від ТОВ "Белмонт Груп", суд погоджується з висновками відповідача про те, що фактично мало місце постачання товарів джерело походження яких не встановлено, що є свідченням набуття позивачем його у власність без наявності необхідних первинних документів, які опосередковують таке отримання.

Таким чином, під час дослідження господарських правовідносин позивача з ТОВ "Флора Трейд" суд прийшов до висновку про те, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку не відображають дійсний зміст господарських правовідносин позивача з цим контрагентом, відсутність належних документів щодо перевезення товарів, їх зберігання та якості, складського обліку, доказів змін у структурі господарських активів підприємства свідчить про відсутність підтвердження факту реального одержання (купівлі) відповідного обсягу товарів.

Надаючи оцінку господарським правовідносинам позивача з ТОВ "Інтергал Нафта", судом встановлено, що 23 червня 2017 року між вказаним підприємством (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки № 30, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар відповідно до умов Договору /а.с. 146-147 т.1/.

Згідно з п. 2.1.1 Договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти. Якість товару, що поставляється повинна відповідати технічним умовам і державним стандартам, діючим на території України і підтверджуватись паспортом (сертифікатом) якості заводу виробника Товару.

Позивачем до матеріалів справи подано у якості доказів документи щодо того, що на виконання вказаного договору контрагентом позивача поставлявся абсорбент газоконденсатний ТУ У 23919929.011-2000: видаткові накладні /а.с. 148, 150, 153, 156, 159, 162, 165 т.1/, товарно-транспорті накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) /а.с. 149, 151, 154, 157, 160, 163, 166, 168 т.1/, паспорти якості абсорбенту газоконденсатного. /а.с. 152, 155, 158, 161, 164, 169 т.1/.

Позивачем пояснено, що абсорбент газоконденсатний використовувався ним для заправки власної та залученої техніки під час сільськогосподарських робіт, в підтвердження чого ним надані акти списання товарів /а.с. 172, 174, 176, 178, 199, 209, 210, 213, 214 т.1/ та форми № 67 сільгоспобліку /а.с. 173, 175, 207, 208, 211, 212 т.1/.

З матеріалів справи вбачається, що на балансі підприємства у період, що перевірявся, нараховувались 7 тракторів та знаходився в оренді 1 комбайн.

Відповідно до договору позички № П-02/17 від 02 лютого 2017 року /а.с. 189 т.1/, позивачу у безоплатне користування від фізичної особи ОСОБА_1 передавались транспортні засоби: ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 та ГАЗ номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до договору позички № П-2018/4 від 02 липня 2018 року /а.с. 192 т.1/ позивачу у безоплатне користування від фізичної особи ОСОБА_2 передавались транспортні засоби: ГАЗ реєстраційний номер НОМЕР_3 , тип пального - дизельне паливо.

Згідно з договором позички № П-07/18 від 01.07.2018 позивачу у безоплатне користування від фізичної особи ОСОБА_1 також передавався автомобіль ЗИЛ реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Відповідно до договору оренди сільськогосподарської техніки № 2018-27/07-JCB від 27 липня 2018 року, ТОВ "Доля Агро" передало в тимчасове платне користування позивача навантажувач телескопічний JCB 531-70.

Суд зазначає, що документів щодо оплати оренди вказаної техніки позивачем не надано.

В ході перевірки, а також під час судового розгляду справи позивачем не було також надано будь-яких документів щодо наявності тракторів та комбайну, що б підтверджували технічну можливість використання абсорбенту газоконденсатного ТУ У 23919929.011-2000 в якості пального для двигунів внутрішнього згорання такої техніки.

З наявних в матеріалах справи копій технічних паспортів /а.с. 113, а.с. 194, а.с. 197 т.1/ вбачається, що принаймні три одиниці залученої до сільськогосподарських робіт техніки працюють виключно на дизельному паливі, що спростовує можливість використання придбаного абсорбенту газоконденсатного як палива для такої техніки.

Доказів технічної спроможності використання абсорбенту газоконденсатного як палива для іншої техніки, позивачем до суду не надано. Як і не спростовано висновків відповідача про неможливість його використання.

На підтвердження факту зберігання такого абсорбенту газоконденсатного позивачем наданий до суду договір позички П-09/2016 від 06 вересня 2016 року, укладений з ФОП ОСОБА_3 , про безоплатне користування резервуаром для зберігання паливно-мастильних матеріалів, об`ємом 55 м. куб., в кількості 6 штук, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , б. 2 /а.с. 170/.

Однак, суд зазначає, що до вказаного договору позивачем не наданий акт приймання-передачі відповідного майна, обов`язковість якого передбачена п. 2.1.4 цього договору; не надано доказів складського обліку даного товару. Не надано відомостей щодо осіб, уповноважених на отримання товару від продавця. Не надано відомостей щодо подальшого оприбуткування товару позивачем та відображенні у бухгалтерському обліку позивача наступного списання ТМЦ по мірі їх поступового витрачання за призначенням (як про це стверджував позивач).

Таким чином позивачем не доведено реальних змін у структурі своїх господарських активів, що мали б настати у разі дійсності операції з купівлі ним відповідних паливно-мастильних матеріалів у ТОВ "Інтергал Нафта". Окремі первинні бухгалтерські документи, надані позивачем, не дають змоги достовірно ідентифікувати товарно-матеріальні цінності як такі, що дійсно придбані й використані у своїй господарській діяльності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про непідтвердження ФГ "АГРОЕКСПО" факту використання придбаного абсорбенту газоконденсатного ТУ У 23919929.011-2000 у власній господарській діяльності.

Висновки суду у цій справі, зроблені за наслідком аналізу доказів, поданих сторонами, відповідають сталим правовим позиціям неодноразово висловленим Верховним Судом.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентами на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин; неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Такий висновок був сформований Верховним Судом, наприклад, у справі №820/12033/15 постанова від 19 грудня 2019 року.

Також у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 826/821/14 Верховний Суд вказав, що тільки за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

У постанові від 19 листопада 2019 року у справі №810/5849/14-а Верховний Суд вказав, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Отже, проаналізувавши господарські правовідносини позивача з ТОВ "Флора Трейд" та ТОВ "Інтергал Нафта", суд констатує правомірність висновків контролюючого органу про заниження позивачем сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 1 403 999 грн 90 коп., в тому числі за січень 2018 року - 532 034 грн та за вересень 2018 року - 871 965 грн 90 коп. Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на відповідну суму та донараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 350 999 грн 98 коп. є правомірними.

Оскільки висновки відповідача щодо заниження податку на додану вартість при здійсненні господарських операцій зі вказаними контрагентами не є спростованими під час судового розгляду, то суд погоджується з правомірністю зменшення контролюючим органом від`ємного значення з податку на додану вартість, на підставі чого винесено податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2019.

Отже, податкові повідомлення-рішення № від 10.04.2019 та № від 10.04.2019 є правомірними та скасуванню не підлягають.

Оцінюючи податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації.

Згідно з пунктом 1201.2 статті 1201 Податкового кодексу України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

З огляду на викладені положення податкового законодавства, податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи зазначене, штрафні санкції, визначені пунктами 1201.1 та 1201.2 статті 1201 Податкового кодексу України, не застосовуються до платників податку за порушення ними граничного строку реєстрації/відсутності реєстрації в ЄРПН податкових накладних:

- що не надаються отримувачу (покупцю), складених на операції з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, та/або

- що не надаються отримувачу (покупцю), складених на операції з постачання товарів/послуг, які оподатковуються за нульовою ставкою.

За змістом пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в неоподатковуваних операціях.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про недоведеність використання ФГ "АГРОЕКСПО" у власній господарській діяльності придбаного у ТОВ "Інтергал Нафта" абсорбента газоконденсатного ТУ У 23919929.011-2000, суд приходить до висновку про підтвердженість порушення ним вимог пункту 198.5 статті 198 та п. 1201 .2 статті 120 Податкового кодексу України в частині незабезпечення реєстрації зведеної податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 1 039 120 грн 90 коп. в частині реалізації відповідного товару.

Таким чином, нарахована податковим повідомленням-рішенням від 10.04.2019 № сума штрафу за незабезпечення реєстрації зведеної податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних, є обґрунтованою, а отже відповідне податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

За приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень; платник податку ж не довів правомірності та обґрунтованості формування ним показників свого податкового обліку.

Таким чином, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства "АГРОЕКСПО" (вул.Червоноармійська 5 кв. 9 м.Зіньків Зіньківського району Полтавської області ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул.Європейська 4 м.Полтава ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27 січня 2020 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков