Справа № 826/4720/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2020 року

м. Київ

справа № 826/4720/16

адміністративне провадження № К/9901/6421/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Єзерова А.А., Желєзного І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.05.2016р. (суддя - Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. (судді - Карпушова О.В., Губська Л.В., Епель О.В.) про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Асоціації «Незалежна асоціація банків України», Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство фінансів України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державна казначейська служба України, Міністерство соціальної політики України, Національний банк України, Постійно діюча конкурсна комісія з визначення уповноважених банків України про оскарження нормативно-правового акта,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк», Асоціація «Незалежна асоціація банків України», ПАТ КБ «Приватбанк» звернулись до суду з позовом, в якому просили:

визнати незаконною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» від 20.01.2015р. №37.

У квітні 2016 року позивачі ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ КБ «Приватбанк» подали заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» від 20.01.2015р. №37;

заборони Постійно діючій конкурсній комісії з визначення уповноважених банків, створеній на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2005р. №318 «Про удосконалення механізму виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги», приймати рішення про припинення виконання функцій уповноважених банків на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2015р. №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування заяв про вжиття заходів забезпечення позову позивачі посилались на те, що 20.01.2015р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №37, якою змінено критерії відбору уповноважених банків для виплати через них заробітної плати працівникам бюджетних установ, а також пенсій і державної соціальної допомоги. При цьому постановою №37 встановлено, що виконання функцій уповноваженого банку припиняється для банків, які отримали статус уповноваженого банку до моменту прийняття цієї постанови та у тримісячний строк не забезпечили виконання вимог такої постанови. Так, за результатами конкурсу, який відбувся 17.11.2015р., до переліку уповноважених банків, через які має здійснюватися виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціально допомоги включено позивачів. В той же час постановою №37 встановлено додаткові критерії до банків-претендентів на набуття статусу уповноваженого банку, серед яких, зокрема, банки, у яких держава не володіє часткою понад 75%,, повинні придбати облігації внутрішньої держпозики на 20% регулятивного капіталу.

Вважають, що постанова Кабінету Міністрів України №37 є незаконною, дискримінаційною та такою, що грубо порушує права банків щодо вільної участі у конкурсі на включення до переліку уповноважених банків та вільного надання банками послуг необмеженому колу осіб на підставі банківської ліцензії. При цьому оскільки постанова №37 на даний час оскаржується, а у разі визнання її незаконною та скасування, банк не зможе швидко повернути витрачені кошти на придбання облігацій внутрішньої державної позики, що негативно вплине на фінансове становище банку і призведе до його неплатоспроможності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.05.2016р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р., заяву ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, заяву ПАТ «Укрсиббанк» задоволено частково.

Заборонено Постійно діючій конкурсній Комісії з визначення уповноважених банків України, через які має здійснюватися виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ приймати рішення про припинення виконання функцій уповноваженого банку ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Приватбанк» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016р. №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В задоволенні іншої частини заяви ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.

З постановленими у справі ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій про забезпечення позову не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково та передчасно прийшли до висновку про існування очевидної небезпеки заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивачів, що в свою чергу є єдиною підставою, яка може слугувати задоволенню такого роду клопотань.

Крім того, посилається на те, що існує як мінімум три протилежні оскаржуваним ухвалам за змістом та обґрунтуванням судових рішень у інших справах, прийнятих стосовно ідентичних позовних вимог, скерованих на скасування одного і того ж нормативно-правового акту - постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016р. №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» саме через відсутність будь-якої очевидної небезпеки заподіяння шкоди, а відтак прийняття різних за змістом судових рішень є абсолютно неприпустимим.

Також посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм статті 159 КАС України, оскільки в ухвалі апеляційного суду відсутні мотиви, з яких суд прийняв доводи позивачів та відхилив доводи Кабінету Міністрів України, приймаючи рішення у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, приймаючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що існує можливість, що у разі невиконання ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2005р. №318 можуть за рішенням Постійно діючої конкурсної комісії з визначення уповноважених банків України припинити виконання функцій уповноваженого банку, що свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане ускладненим без вжиття заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в частині зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» від 20.01.2015р. №37, суди виходили з того, що зупинення дії оскаржуваного нормативно-правового акту є передчасним.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 5 статті 151 КАС України передбачено, що зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

За загальним правилом забезпечення позову вживається щодо відповідача або щодо прийнятих ним рішень.

Як виняток, пунктом 4 частини 1 статті 151 КАС України передбачено можливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Таким чином, заходи забезпечення позову можуть бути вжиті також і щодо осіб, які не є відповідачами у справі, однак лише щодо дій, які стосуються предмета спору.

У справі, яка розглядається, позивачами оскаржується постанова Кабінету Міністрів України.

Водночас, оскаржуваними рішеннями вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони Постійно діючій конкурсній комісії з визначення уповноважених банків України, яка не є відповідачем у справі, приймати рішення про припинення виконання функцій уповноважених банків на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2015р. №37 «Деякі питання виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

При цьому, дії зазначеного органу щодо організації, проведення та оформлення результатів конкурсу не є предметом спору у цій справі.

Таким чином, в порушення вимог пункту 4 частини 1 статті 151 КАС України судами попередніх інстанцій вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони особі, яка не є відповідачем у справі вчиняти дії, що не стосуються предмета спору.

Крім того, законом передбачено право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок протиправних дій та рішень суб`єктом владних повноважень, а тому можливе понесення позивачем фінансових втрат, у зв?язку прийняттям відповідачем оскаржуваних у цій справі рішень, також не може бути безумовною підставою для забезпечення позову.

За таких обставин, передбачені статтею 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову були відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, судові рішення в частині вжиття заходів забезпечення позову ухвалені з істотним порушенням норм процесуального права, а тому судові рішення у справі в цій частині підлягають скасуванню із прийняттям у справі в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, а в решті залишенню без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.05.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. скасувати в частині задоволення заяв ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Укрсиббанк» про забезпечення позову шляхом заборони Постійно діючій конкурсній Комісії з визначення уповноважених банків України приймати рішення про припинення виконання функцій уповноваженого банку ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Приватбанк» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016р. №37 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі і в цій частині відмовити в задоволенні заяв.

В решті ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.05.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016р. залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

І.В. Желєзний