Справа № 200/13892/19-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 р. Справа№200/13892/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення заборгованості з пенсійних виплат в розмірі - 69 842,19 гривень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

02 грудня 2019 ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про:

- визнання дій суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними в частині невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , суму заборгованості з пенсійних виплат за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2019 року у розмірі - 69 842 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 19 копійок;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними в частині повернення на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахованих ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , сум пенсій за період з березня 2016 року по липень 2016 року;

- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , суму заборгованості з пенсійних виплат за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2019 року у розмірі - 69 842 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 19 копійок та перерахувати на поточний рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито у ТВБВ № 10004/0245, Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , повернені на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суми пенсій з березня 2016 року по липень 2016 року на поточний рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито у ТВБВ № 10004/0245, Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі (стаття 258 КАС України).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року призначено розгляд справи на 30 січня 2020 року.

Сторони в судове засідання, яке відбулось 30 січня 2020 року, не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В порядку частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, неприбуття у судове засідання належним чином повідомлених представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у відповідача, проте, виплата пенсії без законних підстав була припинена. Крім того згідно інформації відповідача, виплата пенсії позивачеві за минулий період буде здійснена після затвердження окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач мотивував тим, що за період з березня 2016 року по липень 2016 року працівники зв`язку, які здійснювали виплату пенсії, систематично повертали пенсійні кошти, які перераховувались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Заборгованість по пенсійним виплатам за період з 01 березня 2019 року по 30 вересня 2019 рокучерез відсутність у позивача рахунку в уповноваженому банку ПАТ «Ощадбанк». Крім того, відповідач зазначив, що суми пенсій, які не виплачувались за минулий період відповідно до постанови КабінетуМіністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та окремого порядку, який розроблявся Кабінетом Міністрів України, будуть виплачуватись після прийняття відповідної постанови.

Також відповідач зазначає, що діяв у спосіб та у межах передбачених Конституцією та Законами України, керуючись Законами України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» від 5 листопада 2014 року № 637.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_3 (а.с. 23), має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (а.с. 22).

Позивач є пенсіонером за вислугу років, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 (а.с. 11) та внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18липня 2019 року № 1448- (а.с. 21).

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій областіна підставі електронної пенсійної справи.

Згідно довідки про розмір пенсії позивача за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року пенсійні виплати були фактично нараховані та не виплачені позивачу в повному обсязі.

Відповідно до копії банківської виписки від 23 грудня 2019 року за період з березня 2016 року по червень 2016 року працівники зв`язку, які здійснювали виплату пенсії, систематично повертали пенсійні кошти, які перераховувались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

З 01 липня 2016 року по 30 вересня 2019 рокуГоловне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплату пенсії позивачу фактично не здійснювало, що підтверджується листом відповідача від 30 жовтня 2019 року № 5256-П-01.

Інших доказів в обґрунтування законності підстав не виплати пенсії позивачеві 01 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року відповідачем суду не надано.

В зв`язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Право позивача на отримання пенсійних виплат відповідачем не оспорюється.

В судовому порядку виплата пенсії позивачу не припинялася.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність припинення виплати пенсії позивачеві.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Разом з цим, положення частини першої статті 27 Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості, якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність, якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, в інших випадках, передбачених законами.

У Рішенні № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зауважив, що всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавлено цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII.

Згідно з нормами статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Питання виплати пенсій врегульовано нормами статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Аналізуючи норми статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід звернути увагу, що п. 4 ч. 1 цього Закону визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії позивачем протягом 6 місяців підряд.

Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, відповідачем було прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії позивачем протягом 6 місяців підряд.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, дії відповідача щодо застосування норми п. 4 ч. 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неправомірними, оскільки пенсія позивачем не отримувалась лише у період з 1 березня 2016 року по 01 липня 2016 року, тобто 4 місяці підряд, а не 6 місяців, як це передбачено Законом.

В свою чергу, суд констатує, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення страхових виплат не передбачено.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами та передбачено діючим законодавством.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа - це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як встановлено судом вище, припинення виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, що передбачений законом. Після поновлення виплати пенсії управлінням не виплачено пенсію з дня припинення її виплати до дня її поновлення. Відтак з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приходить висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача у даній справі є прийняття рішення про стягнення з відповідача заборгованості по пенсії за спірний період.

За результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо додержання строків звернення до адміністративного суду.

За загальним правилом, встановленим КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Згідно з матеріалами справи, призначена пенсія виплачувалась позивачу щомісяця до березня 2016 року, після чого її виплата була припинена, та поновлена у жовтні 2019 року.

У письмових поясненнях відповідач повідомив, що рішення про скасування протоколу про призначення позивачу пенсії ним не приймалося, позивач перебуває на обліку, як пенсіонер, в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, а призначена їй пенсія перераховується згідно з законодавством, що підтверджується розрахунком пенсійних виплат.

У вказаних поясненнях відповідач повідомив, що позивач має право на отримання пенсії з часу її припинення, після проведення перевірки, передбаченої п. 3-7, 9 Порядку № 365, та виконання вимог п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595.

Згідно наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області до суду розрахунку пенсійних виплат по пенсійній справі позивача, у період з 01 березня 2016 року по 30вересня 2019 року включно, позивачу щомісячно нараховувалася пенсія у розмірі 1790,91 гривень.

Практика застосування правових норм щодо строків звернення до адміністративного суду передбачала їх застосування за умови, коли право позивача на отримання спірних сум пенсій відповідачем визнано не було, що і стало підставою звернення до суду (постанова Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-329а13).

У справі, що розглядається, відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечував, однак припинив її виплату. Водночас, як свідчать письмові пояснення відповідача та надані на їх підтвердження докази, припинення виплати пенсії позивачу, не супроводжувалося припиненням її нарахування.

Оскільки позивач звернулася до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, та нарахування якої продовжувалося після припинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 573/1759/17 (К/9901/3564/18).

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, наявними матеріалами справи підтверджено припинення виплати пенсії позивачу за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії за віком та зобов`язання відповідача відновити виплату призначеної позивачу пенсії за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2019 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с. 1-2).

Відповідно до частини 2 статті 133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, позивачу відстрочено сплату судового збору, та на день розгляду справи його не сплачено, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суму судового збору на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 241-246, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення заборгованості з пенсійних виплат в розмірі - 69 842,19 гривень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними в частині повернення на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахованих ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) сум пенсій за період з 01 березня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , повернені на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області суми пенсій з 01 березня 2016 року по 30 червня 2016 року на поточний рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито у ТВБВ № 10004/0245, Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними в частині невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2019 року у розмірі - 69 842 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 19 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суму заборгованості з пенсійних виплат за період з 01 липня 2016 року по 30 вересня 2019 року у розмірі - 69 842 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 19 копійок та перерахувати на поточний рахунок № НОМЕР_2 , який відкрито у ТВБВ № 10004/0245, Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок на користь Державного бюджету України.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30 січня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.С. Молочна