Справа № 440/1108/19
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 р.Справа № 440/1108/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старосуда М.І.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калитки О. М. ,

при секретарі судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 04.11.19 року по справі № 440/1108/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд: скасувати рішення Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Київ від 30.04.2000 щодо позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України та визнання недійсним паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , виданого Шевченківським ГУ МВС України в м. Київ.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, оформлене висновком від 30 квітня 2000 року, про визнання недійсним паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права та зазначає, що на час документування позивача паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 діяв Закон України «Про громадянство України» від 08.10.1991 № 16336-ХІІ (в редакції від 09.12.1994), за яким громадянами України є особи, які на момент набрання чинності цим законом проживали в Україні, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, які не є громадянами інших держав і які не заперечують проти набуття громадянства України. Факт проживання позивача на території України на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» від 13.11.1991, підтвердити не вбачається можливим, оскільки за всіма наявними відомостями (обліками) на момент документування паспортом відомості щодо реєстрації позивача та його батьків станом на 13.11.1991 відсутні.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 11.03.2016 Шевченківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві отримано від ГУ ДМС в м. Києві повідомлення з ДЗНД СБУ (лист №5/2/1-4266 від 11.03.2016) про те, що в ході здійснення контррозвідувальних заходів у сфері боротьби з міжнародним тероризмом в рамках контррозвідувальної справи № 544, заведеної відповідно до статті 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», в поле зору Служби безпеки України потрапив позивач, у зв`язку з чим необхідно провести службову перевірку щодо визнання паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 07.10.1997 Шевченківським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що виданий з порушенням чинного законодавства.

В рамках проведення службового розслідування за вказаними у листі фактами Шевченківським РВ ГУДМС в м. Києві здійснено перевірки, якими встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Арташен Ечміадзінського району Республіки Вірменія, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 07.10.1997 Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28.07.1980 в с. Легучі Ечміадзінського району.

У заяві позивача про видачу паспорта громадянина України (далі - Форма № 1) в графі, «службові відмітки» міститься запис: «висновок 30.04.2000 про незаконне документування», а саму заяву погашено написом «анульовано».

До Форми № 1 долучена довідка УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві від 09.07.2007 № 11/Ш-619 про те, що позивач є громадянином України згідно статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 16.06.2005.

Проте, за повідомленням ГУ ДМС в м. Києві, позивач з питання набуття громадянства України не звертався.

Згідно висновку службової перевірки по факту безпідставної видачі паспортів громадянина України та прописки громадян країн СНД, затвердженого 30.04.2000 начальником Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_2 , позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 01.04.1997, а паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 07.10.1997 Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства (а саме - статті 2 Закону України «Про громадянство України» в редакції від 16.04.1997 № 2100/97-ВР) та підлягає вилученню і знищенню.

На підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.12.2009 виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , оформлений УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві (орган видачі - 8001).

Під час проведення службового розслідування було здійснено заходи стосовно встановлення наявності відомостей про місце реєстрації (прописки) позивача.

Згідно відомостей картотеки позивач прибув з с. Аргами Челябінської обл., у 1996 році, був зареєстрований 01.04.1997 та знятий з реєстраційного обліку 03.10.2002 в місця позбавлення волі. Його батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрованими чи знятими з реєстраційного обліку не значаться.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в м. Києві, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 08.08.2007, а його батьки - у Макарівському районі Київської обл., с. Копилів, вул. Шевченка, 6.

Згідно даних Макарівського РС УДМС України в Київській обл., батько - ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою з 15.08.2006 по посвідці на постійне проживання серії НОМЕР_4 , виданій ВГІРФО УМВС України в Київській обл. 27.04.2010, мати - ОСОБА_4 - з 28.01.2008 по посвідці на постійне проживання серії НОМЕР_5 , виданій ВГІРФО УМВС України в Київській обл. 01.08.2008.

Відповідачі вважають, що факт проживання позивача на території України на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» від 13.11.1991, підтвердити не вбачається за можливе, оскільки за всіма наявними відомостями (обліками) позивач на момент документування паспортом, можливо і проживав на території України, однак без прописки, оскільки відомості щодо його прописки та батьків станом на 13.11.1991 відсутні.

Не погоджуючись з рішенням Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Київ від 30.04.2000 щодо позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України та визнання недійсним паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , виданого Шевченківським ГУ МВС України в м. Київ, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про визнання недійсним паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , оформленого висновком службової перевірки по факту безпідставної видачі паспортів громадянина України та прописки громадян країн СНД, затвердженого начальником Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 30.04.2000, відповідач діяв не в межах наданих йому повноважень не з метою, з якою ці повноваження надано та не в порядку, що передбачений діючим законодавством України,

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст.2 Закону України "Про громадянство України" від 8 жовтня 1991 року N 1636-XII громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, і які не є громадянами інших держав;

3) особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Статтею 38 Закону України "Про громадянство України" визначено, що особам, які набули у встановленому цим Законом порядку громадянства України, органи внутрішніх справ України або дипломатичні представництва чи консульські установи України видають паспорти громадянина України. У документах дітей, які не досягли 16 років, робиться запис про їх належність до громадянства України. Особам, які проживають в Україні і не є громадянами України, органи внутрішніх справ України видають посвідки на проживання.

Відповідно до статті 18 цього Закону громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Громадянство України втрачається: 1) якщо громадянин України добровільно набув громадянства іншої держави; 2) внаслідок вступу особи на військову службу, в службу безпеки, правоохоронні органи, органи юстиції або органи державної влади іноземної держави без згоди на те державних органів України та за поданням відповідних державних органів України; 3) якщо громадянство України набуто внаслідок подання завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів; 4) якщо особа, яка перебуває за межами України, не стала без поважних причин на консульський облік протягом семи років. Поважними причинами вважаються: відсутність дипломатичних представництв або консульських установ України в країні постійного проживання, тривала хвороба, воєнні дії та інші ситуації надзвичайного характеру (стаття 20 Закону України "Про громадянство України").

Наказом МВС України від 17 серпня 1994 року N 316, затверджено Інструкцію щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Відповідно до п. 37 Інструкції, гасяться і вважаються недійсними паспорти: які обмінюються у зв`язку із зміною прізвища, імені та по батькові або внаслідок інших обставин; осіб, які виїхали на постійне проживання за кордон або вибули з громадянства України; знайдені, замість яких видані нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення.

Отже, підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, визнання недійсним паспорта громадянина України є, окрім іншого, набуття особою громадянства шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Як підтверджено матеріалами справи, 07.10.1997 року відділом ПР та МР Шевченківського райуправління м. Києва гр. Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Араташен Єчміадзінського району Вірменії (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане ЗАГС м. Єчміадзіну 28.07.1980) документовано паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Однак, висновком службової перевірки по факту безпідставної видачі паспортів громадянина України та прописки громадян країн СНД, затвердженого начальником Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 30.04.2000, рекомендовано паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданий 07.10.1997 року, визнати недійсним, як такий, що виданий безпідставно з порушенням законодавства України, та вжити необхідних заходів по його вилученню.

Підставою для прийняття вказано рішення суб`єктом владних повноважень слугували висновки службової перевірки по факту безпідставної видачі паспортів громадянина України громадянам країн СНД та безпідставної прописки їх у м. Києві колишнім заступником начальника відділу ПР та МР Шевченківського РУ ГУМВС в м. Києві Васильовим М.Г.

Проте вказаним рішенням не було встановлено будь-яких фактів подання ОСОБА_1 свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Як вже зазначалось вище, скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, визнання недійсним паспорта можливе лише за встановлення факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, тоді як в даному випадку відповідачем таких фактів не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що встановлення факту безпідставної видачі паспортів громадянина України громадянам країн СНД та безпідставної прописки їх у м. Києві колишнім заступником начальника відділу ПР та МР Шевченківського РУ ГУМВС в м. Києві Васильовим М.Г. не є належним доказом факту підроблення документів позивачем чи надання неправдивих відомостей, а тому не може слугувати підставою для визнання недійсним паспорта ОСОБА_1 через 2,5 роки після його видачі.

Згідно довідок Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 14.08.2018 №369, 31.10.2018 №1214, від 05.11.2018 №148, записів в будинковій книзі Копилівської сільської ради, які було надано також відповідачу на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 1990 року.

Відповідачами не надано належних доказів у розумінні статті 73 КАС України на підтвердження факту подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, таких як вирок суду за статтею 358 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті рішення про визнання недійсним паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , оформленого висновком службової перевірки по факту безпідставної видачі паспортів громадянина України та прописки громадян країн СНД, затвердженого начальником Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 30.04.2000, відповідач діяв не в межах наданих йому повноважень не з метою, з якою ці повноваження надано та не в порядку, що передбачений діючим законодавством України, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, оформленого висновком від 30 квітня 2000 року, про визнання недійсним паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулює спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року по справі № 440/1108/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.І. Старосуд
Судді О.М. Мінаєва О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 31.01.2020 року