Справа № 340/3361/19
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3361/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2017 року по 12 листопада 2019 року включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2017 року по 12 листопада 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року по справі №340/36/19, залишеного в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року ІНФОРМАЦІЯ_2 12.11.2019 року здійснив нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 17.08.2017 року. Рішення суду виконано 12 листопада 2019 року шляхом нарахування 2116,14 грн. на картковий рахунок позивача. Проте, Кіровоградський обласний військовий комісаріат не нарахував та не виплатив середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.08.2017 року по 12.11.2019 року (день фактичного розрахунку) відповідно до ст. 117 КЗпП України. При цьому, спеціальним законодавством не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку, тому підлягає застосуванню трудове законодавство.

Ухвалою судді від 30.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с.1), сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву (а.с.51-55), в якому представник відповідача вказує, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, звільнених військовослужбовців не поширюються норми КЗпП. Окрім того, на думку представника позивача, порушення щодо не проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 виникло не з вини Кіровоградського обласного військового комісаріату. В задоволені позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом по 19 травня 2017 року.

Наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.05.2017 року №67 майора ОСОБА_1 , начальника служби захисту інформації Кіровоградського обласного військового комісаріату звільнено з військової служби у запас за пунктом а (у зв`язку із закінченням строку дії контракту) (а.с.10).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №2020 від 17.08.2017 року позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту а ч.6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням частини восьмої цієї ж статті (у зв`язку із закінченням стоку контракту), з 17.08.2017 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

В провадженні Кіровоградського окружного адміністративного суду знаходилась справа №340/36/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року по справі №340/36/19 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 17 серпня 2017 року включно; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 17 серпня 2017 року включно (а.с.57-60).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 року ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі №340/36/19 без змін.

Відтак рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року по справі №340/36/19 набрало законної сили 18.06.2019 року.

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року по справі №340/36/19 ІНФОРМАЦІЯ_4 12.11.2019 року здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення в сумі 2116,14 гривень.

Вказане підтверджується платіжним дорученням №2869 від 12.11.2019 року, копію якого надано до суду (а.с.27).

20.11.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17.08.2017 року по 14.11.2019 рік (а.с.22-23).

05.12.2019 року відповідачем надано відповідь (а.с.24-26), оформлену листом за №4422, якою відповідач відмовив у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний позивачем період. Вказана відмова мотивована тим, що норми КЗпП України не можуть бути засновані до даних правовідносин, оскільки позивач був військовослужбовцем, а не працював по трудовому договору. Також у листі-відмові вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не є прибутковою установою та не має власних доходів, повністю фінансується з Державного бюджету України. Джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів населення є виключно Державний бюджет України.

Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_5 , вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно статті 3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, ні ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ні іншими нормативно-правовими актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З вищевикладеного слідує, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України .

При цьому, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказана правова позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню відповідно до частини 2 статті 8 КАС України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року зазначено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень, статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Отже, суд дійшов висновку, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини 1 статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27 червня 2018 року по справі №810/1543/17 та в постанові від 18 листопада 2019 року по справі №0940/1532/18.

Як встановлено з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №202 позивача з 17.08.2017 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та під час звільнення позивача зі служби виплату індексації грошового забезпечення не здійснено.

При цьому, позивач, вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду з позовом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 17.08.2017 року.

На виконання постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року по справі №340/36/19 відповідачем, 12.11.2019 року, здійснено виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Таким чином, з вищевикладеного слідує, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю є безпідставним.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2017 року по 12.11.2019 року включно є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, оскільки позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.08.2017 року по 12.11.2019 року, є похідними вимогами, тому підстави для їх задоволення також відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Згідно пунктом 5 частини статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Частиною 5 статті 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судових витрат, понесених відповідачем по дані справі, судом не встановлено.

Керуючись статей 132, 139, 143, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук