Справа № 240/11419/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, про визнання незаконною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом в якому просить:
- визнати незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо невиплати йому заробітної плати у вигляді щомісячної доплати за вислугу років починаючи з 01.01.2015 до 01.01.2018;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нарахувати та виплатити судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років починаючи з 1 січня 2015 року до 1 січня 2018 року з урахуванням індексації.
Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує, що указом Президента №1091/2009 від 22.12.2009 призначений на посаду судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області строком на п`ять років. Згідно з наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №1/к від 03.01.2012 йому встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 30% та згідно з наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №193 від 31.10.2016 в розмірі 40%. Проте, після припинення повноважень судді, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку здійснення правосуддя, у період з 01.01.2015 до 01.01.2018, до його суддівської винагороди не включалася надбавка за вислугу років. На звернення до ТУ ДСА в Житомирській області щодо нарахування та виплати вказаної доплати, отримав відмову, мотивовану наявністю обмежень щодо нарахування такої виплати з 01.01.2015, передбачену п.10 розділу III «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VII від 28.12.2014, а з 01.04.2015 на підставі ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону №192-VIII).
Позивач не погоджуючись із отриманою відмовою у нарахуванні та виплаті надбавки до посадового окладу за вислугу років у період з 01.01.2015 до 01.01.2018 та вважаючи, що ТУ ДСА в Житомирській області застосовуючи під час виплати надбавки за вислугу років положення Законів №76-VII та №192-VIII, порушило вимоги ст. 58 Конституції України, звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 відкрите провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.
22.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву №2039/19-вих від 20.11.2019 (а.с.25-28), в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що у ТУ ДСА України в Житомирській області відсутні правові підстави для нарахування та виплати суддівської винагороди у іншому розмірі, який не передбачений Законами України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, №2453-VI від 07.07.2010, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29.11.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що у відповідача не було правових підстав для припинення виплати доплати за вислугу років до судової винагороди, оскільки право на таку виплату ним набуто відповідно до Закону №2453-VI та до моменту припинення його повноважень судді (а.с.35-36).
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 витребувано від ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області додаткові докази у справі, які були на виконання вказаної ухвали додані учасниками справи до матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що Указом Президента №1091/2009 від 22.12.2009 ОСОБА_1 призначено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (а.с.12-13).
Відповідно до наказу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №3/к від 19.01.2010 позивача визнано таким, що приступив до виконання обов`язків судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області (а.с.8).
В свою чергу, позивачу встановлено у відсотковому співвідношенні до посадового окладу надбавку за вислугу років, з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас судді, зокрема:
- у розмірі 15% за стаж роботи на державній службі 8 років 2 місяці 20 днів (наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №3/к від 19.01.2010);
- у розмірі 30% за стаж роботи на державній службі 10 років 02 місяці 03 дні (наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №1/к від 03.01.2012);
- у розмірі 40 % за стаж роботи на державній службі 15 років 01 день (наказ Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №193/к від 31.10.2016).
23.12.2014 у позивача припинені повноваження судді, які були поновлені указом Президента України №441/2017 від 29.12.2017 та ОСОБА_1 призначено на посаду судді цього ж суду безстроково (а.с.14-19).
З 01.01.2015 до 01.01.2018 ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася доплата до посадового окладу за вислугу років, у зв`язку із чим останній звернувся за роз`ясненням до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області.
На звернення позивача щодо виплати доплати до посадового окладу за вислугу років від 07.10.2019, в межах своєї компетенції, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області листом №1809/19-Вих від 22.10.2019 (а.с.7) повідомило, про факт обмеження доплати до посадового окладу за вислугу років, на підставі п.10 розділу III «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VII від 28.12.2014, який набрав чинності з 01.01.2015, а з 01.04.2015 на підставі ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону №192-VIII).
Позивач, з вказаною позицією відповідача не погоджується та вважає незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо невиплати доплати до суддівської винагороди за вислугу років, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, 28.03.2015 набув чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, яким затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 7 липня 2010 року (далі - Закон № 2453-VI).
Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, урегульовані статтями 133 і 135 вказаного Закону.
Відповідно до ч.1 ст.133 цього Закону забезпечення суддів регулюється положеннями розділу XI Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема ст.133 визначено склад суддівської винагороди та Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частинами 2,3 ст.133 Закону визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (ч.3).
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (ч.5 ст.133 Закону).
Пунктом 10 статті 133 Закону № 2453-VI передбачено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
У разі якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може виконувати свої повноваження щодо здійснення правосуддя з наступного дня після закінчення строку, на який його призначено (ч.4 ст.112 Закону).
Порядок фінансування судів визначається ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.02.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).
Зокрема, суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що нормами згадуваного Закону, передбачено обмеження щодо отримання суддею, який не здійснює правосуддя доплат до посадового окладу.
Як свідчать матеріали справи, 23.12.2014 у ОСОБА_1 припинилися повноваження судді, а тому, на думку Територіального управління Державної судової адміністрації у Житомирській області останній, з моменту закінчення повноважень судді до моменту поновлення таких повноважень, обмежений у праві на отримання доплат до посадового окладу.
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу обмеження прав позивача, з дня набрання чинності Закону України № 192-VІІІ, доплати за вислугу років, а саме: в розмірі 30 % посадового окладу (з 01.01.2015 до 31.10.2016) та в розмірі 40% посадового окладу (з 31.10.2016 до 01.01.2018), яку останній отримував до набрання чинності вказаним законом.
Проте, суд не погоджується з позицією відповідача, та вважає за необхідне вказати наступне.
Так, дійсно, позивач з 23.12.2014 до 31.12.2017 не здійснював правосуддя, у зв`язку із спливом п`ятирічного строку на який був призначений останній.
Згідно з копіями розрахункових листів за 2015-2017 року, які містяться в матеріалах справи (а.с.55-57), протягом вказаного періоду позивачу не було нараховано та виплачено доплату за вислугу років з розрахунку 30% посадового окладу до 31.10.2016 та 40% посадового окладу до 31.12.2017, що і слугувало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.
Частиною п`ятою статті 129 Закону №2453-VI, чинного на момент припинення повноважень судді, позивача встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Таким чином, на момент припинення повноважень судді ОСОБА_1 (станом на 23.12.2014) діяла норма, якою не було передбачено обмежень у виплаті доплати до посадового окладу за вислугу років суддям у яких закінчилися повноваження.
Разом з тим, положеннями статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, суд вважає за необхідне відзначити, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення цього принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
А тому, положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VII від 28.12.2014 (далі Закон №76-VII), Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції Закону №192-VIII щодо умов виплати і набуття права на отримання щомісячної доплати за вислугу років у взаємозв`язку із статтею 58 Конституції України, можуть бути застосовані лише до тих відносин, що виникли після набуття ним чинності.
Разом з тим, необхідно вказати, що зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.
Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.
Як вказує Конституційний Суд у рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 (справа №17/2018(4062/15), яким положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.
З огляду на встановлені обставини справи та аналіз нормативно-правових актів, відповідач безпідставно не здійснив нарахування та виплату позивачу надбавки за вислугу років 30% посадового окладу з 01.01.2015 до 31.10.2016 та 40% посадового окладу з 31.10.2016 до 31.12.2017, встановлених наказами Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області №1/к від 03.01.2012 та №193/к від 31.10.2016 (а.с.9-10), які не скасовані та не змінені, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 241 - 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо невиплати судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 до суддівської винагороди щомісячної доплати за вислугу років починаючи з 01.01.2015 до 01.01.2018.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області нарахувати та виплатити судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років до суддівської винагороди починаючи з 01.01.2015 по 01.01.2018 з урахуванням індексації.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 29.01.2020.

Суддя О.В. Єфіменко