Справа № 345/8/20
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/8/20
Провадження № 2-а/345/8/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2020 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрий Володимир Ігорович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Представник позивача Голуб Г.С. звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 30.10.2019 інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрим В.І. відносно Угриновської В.Т. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Зокрема, згідно даної постанови ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу «Мерседес Бенц GLE 400» о 17.17 год. 30.10.2019 у м. Львів по вул. Коперника, 15 здійснила зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», з правого боку дороги з одностороннім рухом, що створює перешкоди дорожньому руху, чим порушила п. 8.4 «в», п. 15.3, п. 3.34. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення 510 грн.

З даною постановою представник позивача та позивач не погоджуються з огляду на наступне. Так, 30.10.2019 позивач рухалася у потоці автомобілів по автомобільній дорозі загального користування у центрі м. Львів та жодної зупинки під заборонним знаком не здійснювала. Окрім того, відповідно до оскаржуваної постанови позивача притягнуто за ч. 3 ст. 122 КУпАП, що є неправильним, оскільки за здійснення зупинки у зоні дії дорожнього знаку 3.34, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зміст постанови про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема жодної зупинки вона не здійснювала, а тому фактичні обставини не відповідають обставинам, викладеним у постанові. Не зазначено також вимоги якого саме нормативного акту порушила позивач, даних про здійснення фото або відеозапису, що свідчить про відсутність доказів її вини, а також відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення відсутні. Окрім цього, оскаржувану постанову надіслано ОСОБА_1 19.12.2019, отримано нею 21.12.2019, що є порушенням ч. 7 ст. 279-2 КУпАП. Дані щодо свідків події також в постанові відсутні, а відповідачем не з`ясовано чи вчинялось саме позивачем вказане адміністративне правопорушення, наявність чи відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, а також не з`ясовано інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Представник позивача вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому постанову про накладення на неї адмінстягнення слід скасувати.

Ухвалою суду від 15.01.2020 відкрито провадження за даним позовом і ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (письмове провадження). запропоновано відповідачу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач, скористався своїм правом подання відзиву на позов, в якому зокрема зазначив наступне. Так, зміст позовної заяви не відповідає фактичним обставинам, а з позовними вимогами відповідач не погоджується в повному обсязі. Зокрема, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як власника за яким зареєстровано транспортний засіб Mercedes-Benz GLE400, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було зафіксовано в момент вчинення правопорушення у м. Львів, вул. Коперника, 15, 30.10.2019 о 17:17 год., на якому було здійснено зупинку і який знаходився в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП наявні оскільки на транспортному засобі Mercedes-Benz GLE400 який, згідно з Єдиним реєстром транспортних засобів зареєстровано за позивачем, було здійснено зупинку за адресою: м. Львів, на вул. Коперника, 15. Вказаний транспортний засіб знаходився в зоні дії дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено", що не відповідає вимогам п.8.4в і п. 3.34 розділу 33 ПДР.

Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів. Між тим, законодавець не зобов`язує робити прив`язку до конкретного номера будинку достатньо зробити прив`язку до будь-якого нерухомого об`єкта, що і було зроблено. В місці вчинення правопорушення вул. Коперника має дві смуги руху, а транспортний засіб зупинено на правій смузі руху. Така зупинка створювала перешкоди транспортним засобам, які не мали можливість рухатись по цій смузі руху, що спричинювало маневрування цими транспортними засобами для об`їзду такої перешкоди, частиною якої був транспортний засіб позивача. На фото зроблених інспектором з паркування видно, що дорожньому руху по вул. Коперника притаманна висока інтенсивність. Тому зупинка вказаного транспортного засобу зменшила пропускну спроможність вул. Коперника. Також вул. Коперника входить до переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху. Вказаний перелік затверджений ухвалою Львівської міської ради № 2683 від 07.12.2017. Крім того, фотофіксація адміністративного правопорушення із зазначенням місця, часу та дати його вчинення, доступна на офіційному сайті управління безпеки міста Львівської міської ради (режим доступу: http://inspector.lviv.ua). Ідентифікатором доступу до інформації є номер постанови. У даному випадку «15-1228».

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 42).

Однак, заявлене клопотання, на думку суду, задоволенню не підлягає.

Так, вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи без проведення судового засідання, суд виходив з наступного.

Статтею 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Зазначаючи своєму клопотанні про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін представником позивача не вказано встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Тобто, не вказано обставин, які дають підстави стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Суд звертає увагу представника позивача на те, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (частина перша статті 262 КАС України) з усіма правами, наданими сторонам Кодексом адміністративного судочинства України та наведених додатково судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Представник позивача та позивач не позбавляється права викладати свої аргументи, пояснення, міркування у своїх запереченнях, додаткових поясненнях та подавати докази.

Також, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.

Дослідивши клопотання представника позивача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, в даному випадку відсутні правові підстави для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Щодо позовної заяви, то дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Як встановлено судом, відносно позивача 30.10.2019 інспектором з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрий Володимир Ігорович винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ15-1228, за якою 30.10.2019 у м. Львові по вул. Коперника, 15 о 17.17 год. водій автомобіля Мерседес Бенц GLE 400» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» з правого боку дороги з одностороннім рухом, що створює перешкоду дорожньому руху, чим порушив п.8.4(в), 15.3 та 3.34 ПДР України, чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП. Внаслідок цього ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу 510 грн. (а.с.7). Копію вказаної постанови позивачу було надіслано поштовим відправленням (а.с.8).

За результатом аналізу оскаржуваної постанови приходжу до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Зазначеному кореспондує пункт 1.3 Правил дорожнього руху України згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 8.1 ПДР України передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

П.15.1, 15.2, 15.3 ПДР України встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, п. 15.2 за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Згідно з абзацом «а» п.15.10 ПДР України стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Згідно з пунктом 33.3.34 ПДР України, знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Пунктом 8-2 ПДР України передбачено, що дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена. Абзацом 9 та 12 пункту 3.43 розділу 33 ПДР України визначено, що зона дії знаків3.1-3.15,3.19-3.21,3.25,3.27,3.29,3.33-3.37-від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть,-до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення(прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Ухвалою Львівської міської ради №2683 від 07.12.2017 обидві сторони вул. М. Коперника від вул. С. Бандерни до пр. Свободи у м. Львові визнано ділянкою, зупинка та стоянка на якій призводить до зменшення пропускної здатності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху або створювати загрозу безпеці руху.

Із наданих відповідачем фотокопій зупинки транспортного засобу, належного позивачу, вбачається, що знак 3.34 розташований з тієї сторони дороги, на якій здійснено зупинку транспортним засобом. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Відповідно до місця встановлення знаку 3.34 до місця зупинки автомобіля позивача на вул. Коперника у м. Львові є відсутніми вулиці, які б перехрещували бік дороги, на якому була здійснена зупинка. З огляду на вказане суд дійшов висновку про порушення позивачем правил паркування.

Припаркувавши автомобіль в недозволеному місці на ділянці дороги по вул. Коперника та значно звузивши проїзну частину, зупинка та стоянка на яких призводить до зменшення пропускної здатності, позивач створив перешкоди дорожньому руху, та її дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.122 КУАП в частині здійснення перешкоди дорожньому руху. Як наслідок доводи представника позивача в частині невірної кваліфікації вказаного правопорушення судом до уваги не беруться.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З приводу твердження представника позивача про недоведеність того, що автомобіль позивача здійснював зупинку, як таку, та, зокрема, в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», суд врахував надані відповідачем фотокопії, що спростовують такі твердження. Надані відповідачем докази в сукупності з дослідженими в судовому засіданні фотоматеріалами, є належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Інспектором, як посадовою особою управління, було належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову на місці вчинення правопорушення.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 , відповідач діяв правомірно, в межах своїх повноважень у спосіб передбачений законом, оскаржувана постанова є законною та такою, що не підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 245, 271, 286 КАС України,

ухвалив:

В задоволенні клопотання представника позивача Голуб Григорія Степановича про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрий Володимир Ігорович, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ЛВ №15-1228 від 30.10.2019 р., складеної інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Мудрим В.І. відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 31.01.2020 р.

Суддя