Справа № 640/18981/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (далі - позивачі) звернулися до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач) в якому просили визнати протиправним розпорядження відповідача від 15.05.2018 № 823 про відмову в реєстрації та зобов`язати відповідача зареєструвати Релігійну громаду «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м.Києва) як юридичну особу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.09.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачами подано апеляційну скаргу, в якій вони просять його скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку скаржників, в рішенні суду першої інстанції відсутнє доказове обґрунтування, чому саме відмолено в проведенні реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання», яким чином статут або діяльність Церкви суперечить вимогам чинного законодавства та відсутні докази, які б свідчили про протиправну діяльність релігійної громади, а твердження суду та відповідача про те, що у Статуті Громади чітко не визначено її віросповідну приналежність не відповідає дійсності.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що п. 1.1 Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» не містить чіткого визначення віросповідної приналежності Громади, що в свою чергу порушує ст. 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», а реєстрація міжконфесійних релігійних громад, члени яких належать до різних церков та релігійних організацій чинним законодавством України не передбачена. При цьому, відповідач зазначив, що позивач є організацією закритого типу, що унеможливлює в повній мірі вивчити її культову та віросповідну практику, що, в свою чергу, не дає можливість забезпечити охорону громадської безпеки та порядку, може складати потенційну загрозу життю та здоров`ю громадян України та порушувати їхні права і свободи.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апелянтами подано до суду клопотання щодо здійснення розгляду справи у відкритому судовому засідання з викликом сторін, яке мотивоване тим, що рішення у даній справі зачіпає інтереси великої кількості осіб.

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Установчих Зборів Загальної Ради Релігійної громади «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва) від 12.06.2017 (т.1 а.с. 55-56) прийнято Статут громади та вирішено звернутись до відповідача про проведення державної реєстрації Статуту Громади (т.1 а.с. 28-33).

21.02.2018 позивачами разом із заявою про реєстрацію Статуту Релігійної громади «Церква об`єднання» подано протокол Загальних зборів віруючих у 2 примірниках та Статут громади у 4 примірниках на реєстрацію Статуту Релігійної громади «Церква об`єднання».

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.05.2018 № 823 «Про відмову в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва)» відмовлено в реєстрації Статуту релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва)» у зв`язку з тим, що діяльність зазначеної релігійної організації не відповідає вимогам ст.ст. 3, 4, 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» (т.1 а.с.24).

Позивачі, не погоджуючись із вказаним рішенням, звернулися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що раніше відповідачем вже розглядались установчі документи релігійних громад, які є послідовниками вчення Сан Мьон Муна щодо реєстрації їх статутів, однак, виконавчим органом було відмовлено в реєстрації таких статутів, оскільки відповідно до листа Служби безпеки України від 26.02.2018 № 5/3/3-2599, в якому йдеться про те, що українські осередки закордонного центру «Церкви Об`єднання» (Сеул, Південна Корея) функціонують поза реєстрацією у Харківській, Дніпропетровській, Львівській, Житомирській та Одеській областях і підпорядковуються центральній церкві «Хун-Хва-Вон» у м. Києві; під час перебування в Україні окремі служителі Церкви Муна з числа іноземців порушували закони України «Про свободу совісті та релігійні організації», «Про правовий статус іноземців», постанову Кабінету Міністрів Україну «Про правила в`їзду іноземців в Україну і виїзд з України і транзитного проїзду через її територію»; іноземці та вітчизняні фахівці у сфері релігієзнавства відносять «Церкву об`єднання» до тоталітарних та деструктивних культів, віровчення якої може нанести шкоду фізичному та психічному здоров`ю громадян; факт отримання юридичного статусу релігійної організації «Релігійна громада «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва)» в нашій державі може викликати невдоволення у представників традиційних конфесій, що в подальшому призведе до провокування конфліктів на релігійному підґрунті.

З аналізу рішення суду першої інстанції колегією суддів вбачається, що останній виходив з приналежності даного спору до адміністративної юрисдикції.

Разом з тим, ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Позивач у цій справі є релігійною організацією, і суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення такої організації врегульовано Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 № 987-ХІІ.

З положень ст. 7 Закону № 987-ХІІ вбачається, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст. 14 Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого ст. 18 Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим. (ст. 8 Закону № 987-ХІІ).

За правилами, встановленими ст. 12 Закону № 987-ХІІ, відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження, порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації, повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст. 14 вказаного Закону. Частина 1 ст. 14 Закону № 987-ХІІ передбачає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України. Зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації в тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень), що передбачено ч. 5, 6 ст. 14 Закону № 987-ХІІ.

Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України (ч. 2 ст. 15 Закону № 987-ХІІ).

Отже, законодавець висловився стосовно юрисдикції спорів, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації.

За змістом позовної заяви, доводів апеляційної скарги, вимоги позивачів про визнання протиправним та скасування спірного розпорядження відповідача від 15.05.2018 № 823 про відмову в реєстрації та зобов`язання відповідача зареєструвати Релігійну громаду «Церква об`єднання» (у Оболонському районі м. Києва) як юридичну особу стосуються питань створення та діяльності релігійної громади.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19 висловила правову позицію у подібних правовідносинах, за якою, такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, також слід визначати відповідно до ч. 21 ст. 14 (ч. 5 цієї ж статті у редакції, чинній станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин), ч. 2 ст. 15 Закону № 987-ХІІ.

Зазначена правова позиція також врахована Верховним Судом у постанові від 18.12.2019 у справі № 813/146/16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 у справі № 916/2086/19.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а відтак, не належить до юрисдикції адміністративних судів, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення скасовує судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закриває провадження у справі повністю або частково або залишає позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.ст. 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 238, ч. 1 ст. 239 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведене й враховуючи суть спірних правовідносин, їх суб`єктний склад, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Релігійної громади «Церква об`єднання» не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанцій слід скасувати і закрити провадження у справі, оскільки остання має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачам їх право на звернення з даним позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 319, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачам їх право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 30 січня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма