Справа № 160/3879/19
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3879/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Сколишев О.О.

за участі представника позивача Воскобойнікова Є.В., представника позивача Монастирьова В.В., представника відповідача Олійника В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 160/3879/19 (суддя І інстанції - Ніколайчук С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська хімічна компанія" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими особами:

- від 28.03.2019 № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285;

- від 28.03.2019 № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286;

- від 28.03.2019 № ДН1141/252/АВ/ІП-ФС/287.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову ГУ Держпраці про накладення штрафу уповноваженими особами від 28.03.2019 № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285;

- визнано протиправною та скасовано постанову ГУ Держпраці про накладення штрафу уповноваженими особами від 28.03.2019 № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в укладених між ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вбачаються ознаки трудових договорів, оскільки предметом цих договорів є процес праці, а не її кінцевий результат, тому вони повинні укладатись відповідно до норм чинного законодавства. Також вказує, що у державі відбувся приріст індексу споживчих цін, а тому працівникам повинна нараховуватись сума індексації заробітної плати, тоді як під час проведення перевірки встановлено, що позивачем не виплачувалось індексації заробітної плати працівникам, відтак останнім, у порушення вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, не нараховано та не виплачено пропорційно відпрацьованому часу індексації заробітної плати 21 працівникам. Крім цього зазначає, що при розрахунку середнього заробітку для нарахування виплат по лікарняним листам ОСОБА_3 коригування середньої заробітної плати, не проводилось на коефіцієнт підвищення посадового окладу, чим порушено п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а також, що позивачем не дотримано мінімальних державних гарантій в оплаті праці, передбачені Кодексом законів про працю України, що відобразилось у роботі працівників у святковий та неробочий день.

У частині відмови у позові рішення суду позивачем не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровська хімічна компанія" (ТОВ "Дніпропетровська хімічна компанія") зареєстроване як юридична особа 20.11.2006. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи: 49006, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, буд. 38. Основним видом діяльності за КВЕД є виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у (код 20.59). (Том № 1 а.с. 88-90)

28 лютого 2019 року ГУ Держпраці відповідно до наказу від 28.02.2019 № 241-Іпо та на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з джерела, наданого листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03.12.2018 № 73967/10/04-36-13-06-19 (вх. № 18574 від 04.12.2018 ГУ Держпраці у Дніпропетровській області; вх. № 8740 від 05.12.2018управління з питань праці), щодо невідповідності кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконання робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності, на підставі звернення гр. № (вх. № 2228 від 04.02.2019 ГУ Держпраці) щодо порушення законодавства про працю працівника, видано направлення на проведення головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області Бабкіною В.І. інспекційного відвідування додержання вимог законодавства про працю з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати у ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Юрія Савченка, буд. 38 у період з 01.03.2019 по 04.03.2019. (Том № 1, а.с. 169-170)

4 березня 2019 року про результати проведеної перевірки складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ДН1141/252/АВ, копія якого в цей же день отримана директором ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія», що підтверджується його підписом у відповідній графі акта, та без зауважень. (Том № 1, а.с. 31-52)

За змістом вказаного вище акта відповідачем виявлені такі порушення законодавства про працю:

«… - було допущено до роботи два працівники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без укладання трудового договору, що порушує вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування двох найманих працівників;

- формування тарифної системи здійснюється суб`єктивно, без врахування кваліфікації та складності виконуваної роботи, з порушенням вимог ч. 4 ст. 96 КЗпП України та ч. 4 ст. 6 Закону України «Про оплату праці»;

- не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи, що порушує вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»;

- порушення строків проведення кінцевого розрахунку при звільненні ОСОБА_4 , якого було звільнено 29.05.2018 р. а розрахунок здійснено 30.05.2018 р., чим порушено ч. 1 ст. 116 КЗпП України;

- не виплачено ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні, чим порушено ч. 1 ст. 117 КЗпП України;

- не нараховано та не виплачено пропорційно відпрацьованому часу індексацію заробітної плати 21 працівникові за періоди: червень-вересень 2017 року та листопад-грудень 2018 року, що порушує вимоги Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078, ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці»;

- при розрахунку середнього заробітку для нарахування виплат по лікарняним листам ОСОБА_3 коригування середньої заробітної плати не проводилось на коефіцієнт підвищення посадового окладу, чим порушено п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100;

- за роботу у законодавчо встановлений святковий день 25 грудня 2017 року 18 працівникам здійснено нарахування заробітної плати без врахування того, що за роботу у святковий день оплата повинна здійснюватися у подвійному розмірі, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України;

- за роботу по 7 годин у законодавчо встановлений святковий день 28 червня 2018 року 19 працівникам здійснено нарахування заробітної плати без врахування того, що за роботу у святковий день оплата повинна здійснюватися у подвійному розмірі, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України;

- не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата за надурочні години 27 червня 2018 року, коли було відпрацьовано 8 годин, що порушує вимоги ч. 1 ст. 106 КЗпП України…».

Також 4 березня 2019 року відповідачем винесено припис № ДН1141/252/АВ/П.

Не погодившись з актом інспекційного відвідування, позивач 04.03.2019 направив на поштову адресу відповідача заперечення. (Том № 1, а.с. 53, 54-55)

Відомостей щодо оскарження позивачем винесеного відносно нього припису від 04.03.2019 № ДН1141/252/АВ/П матеріали справи не містять.

Листом від 11.03.2019 № 465/4.1-11, за результатами розгляду заперечень, головним державним інспектором повідомлено, що заперечення до акта інспекційного відвідування від 04.03.2019 № ДН1141/252/АВ не підлягають розгляду. (Том № 1, а.с. 53-55, 56-57)

13 березня 2019 року відповідачем винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ДН1141/252/АВ/ТД/МГ/ІП на 09:00 годину 28 березня 2019 року, яке направлено на поштову адресу позивача. (Том № 1, а.с. 145, 146)

Листом від 14 березня 2019 року позивач повідомив ГУ Держпраці про виконання припису від 4 березня 2019, зазначивши наступне:

« - щодо п. 1: відносини між ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» та громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були цивільно-правовими, втім повідомлено, що такі відносини за відповідними договорами припинено;

- щодо п. 2: внесені зміни до штатного розкладу для приведення посадових окладів працівникам у відповідність до кваліфікації та складності виконуваних робіт;

- щодо п. 3: нарахування заробітної плати проведено з табелем обліку робочого часу;

- щодо п. 4: здійснено заходи для забезпечення достовірного обліку виконуваної працівником роботи;

- щодо п. 5: кінцевий розрахунок зі звільненим працівником ОСОБА_4 було проведено 30 травня 2018 року;

- щодо п. 6: проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні працівника ОСОБА_4 ;

- щодо п. 7: проведено індексацію заробітної плати працівникам. Звільненим працівникам виплачена компенсація за невчасно нараховану та сплачену індексацію/, а іншим працівникам виплати будуть здійснені в заробітну плату за березень 2019 року;

- щодо п. 8: з`ясовано, що підприємство не працювало у зазначені святкові дні, тому ніяких нарахувань і виплат не проводилось;

- щодо п. 9: проведено коригування середньої заробітної плати на коефіціент підвищення посадового окладу ОСОБА_3 та здійснено виплату.» (Том № 1, а.с. 58-59)

До вказаного листа були додані: штатний розклад; табель обліку робочого часу за грудень 2017 та за червень 2018 років; копії довідок охоронного підприємства ТОВ «ВЕТО» та Управління поліції охорони в Дніпропетровській області; копії пояснювальних записок працівників за грудень 2017 та червень 2018 років; розрахункові відомості ОСОБА_5 червень 2017 року та липень 2017 року; табель обліку робочого часу ОСОБА_3 за жовтень, листопад 2017 року; розрахункова відомість за березень 2019 року; копії видаткових касових ордерів; копії платіжних доручень про сплату податків; бухгалтерська довідка про нарахування; копії нарахування по лікарняним листам; калькулятор розрахунку індексації. (Том № 1, а.с. 60-87)

28 березня 2019 року, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285 у розмірі 250 380 грн, № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286 у розмірі 1 001 520 грн, № ДН1141/252/АВ/ІП-ФС/287 у розмірі 4173 грн. (Том № 1, а.с. 14-19, 20-26, 27-30)

Не погодившись з такими постановами, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надавались послуги саме на підставі цивільно-правових договорів, а не на підставі трудових, тому трудові відносини не викають; що у законах відсутня пряма вказівка на те, що індексація відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, і, навпаки, її визначено як іншу державну соціальну гарантію, а у абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачено його застосування у разі не проведення індексації заробітної плати; що виплати по лікарняним листам ОСОБА_3 здійснювались відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому застосування у абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України є помилковим; що роботи у святкові дні не проводилось, а мали місце помилки у табелях обліку робочого часу, відтак дійшов висновку про протиправність винесених відповідачем постанов про накладення штрафу № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285 у розмірі 250 380 грн та № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286 у розмірі 1 001 520 грн. Оскільки при розгляді справи у судовому засіданні директор ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» визнав встановлені під час перевірки порушення, визначені в постанові про накладенні штрафу посадовими особами № ДН1141/252/АВ/ІП-ФС/287 у розмірі 4173 грн, тому дійшов висновку, що така постанова є правомірною та скасуванню не підлягає.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, враховуючи те, що рішення суду у частині відмови у позові позивачем не оскаржено, перевірці в цій справі підлягає лише рішення суду у частині задоволення позову, а саме щодо правомірності та обґрунтованості постанов про накладення штрафу уповноваженими особами від 28 березня 2019 року № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285 у розмірі 250 380 грн та № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286 у розмірі 1 001 520 грн.

1. Підставою винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 28 березня 2019 року № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285 у розмірі 250 380 грн, стало порушення, на думку відповідача, позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, за допуск до роботи двох працівників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без укладення трудового договору. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З наведеного вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

1 квітня 2017 року та 3 січня 2018 року між ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» (Замовник) та ОСОБА_1 (Виконавець) укладені цивільно-правові договори, відповідно до яких Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): ремонт пластикових контейнерів та каркасів, ремонт піддонів у строк з 01.04.2017 до 31.12.2017 та з 03.01.2018 до 31.12.2018, відповідно. Замовник забезпечує Виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором. (Том № 1, а.с. 60, 61)

Також, 1 квітня 2017 року та 3 січня 2018 року між ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» (Замовник) та ОСОБА_2 (Виконавець) укладені цивільно-правові договори, за умовами яких Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): медичне обстеження водіїв у строк з 01.04.2017 до 31.12.2017 та з 01.10.2018 до 31.12.2018, відповідно. Замовник забезпечує Виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором. (Том № 1, а.с. 62, 63)

Зі змісту вказаних вище договорів, як про виконання ремонту пластикових контейнерів та каркасів та піддонів від 01.04.2017 та від 03.01.2018, так і про надання послуг з медичного обстеження водіїв від 01.01.2017 та від 02.01.2018, вбачається, що у них (договорах) визначено виконання конкретної роботи (ремонт пластикових контейнерів та каркасів, ремонт піддонів; медичне обстеження водіїв). Можливість за домовленості виконання виконавцем іншої роботи зазначеними договорами не обумовлена.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» від 06.06.2019 протягом 2017 року кількість відремонтованих ОСОБА_1 ємностей для транспортування хімічних речовин (контейнерів та піддонів) коливалась від 3 до 14, а кількість приходів для надання послуг коливалась від 2 до 4 разів на місяць. У 2018 році було відремонтовано ємностей від 3 до 12, кількість приходів від 2 до 4 разів на місяць. (Том № 1, а.с. 208)

Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» від 06.06.2019 ОСОБА_2 надавались послуги з медичного обстеження водіїв, що здійснюють транспортування особливо небезпечних вантажів (видання дозволів на виїзд), а саме у 2017 році: квітень - 4 дозволи; травень - 3 дозволи; червень - 0 дозволів; липень -2 дозволи; серпень - 5 дозволів; вересень -3 дозволи; жовтень - 4 дозволи; листопад - 2 дозволи; грудень - 5дозволів, та у 2018 році: січень - 4; лютий - 3; березень -1; квітень -8; травень - 4; червень - 5; липень - 10; серпень - 7; вересень - 3; жовтень -3; листопад - 2; грудень - 6, що підтверджується журналом передрейсового та післярейсового медичного огляду водіїв. ( Том № 1, а.с. 234-240).

Як з наведених кількості виходів за місяць ОСОБА_1 та відремонтованої ним тари (складових ємностей для транспортування хімічних речовин), так і кількості наданих послуг ОСОБА_2 з медичного обстеження водіїв, а саме видання дозволів на виїзд вбачається, що, по-перше, роботи з ремонту пластикових контейнерів, каркасів під контейнери та ремонт піддонів виконувались ОСОБА_1 по факту їх пошкодження; по-друге, послуги з медичного обстеження водіїв, результатом якої є видача дозволу на виїзд, надавались ОСОБА_2 лише для водіїв, які здійснювали транспортування особливо небезпечних вантажів, а не для всіх інших працівників/водіїв товариства, що свідчить про періодичність наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеру робіт.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обсяг наданих послуг змінювався протягом року, і не є достатнім для висновку про систематичний характер праці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також, правильним є і зауваження суду першої інстанції, що послуга, яку надавала ОСОБА_2 - це медичний огляд водіїв, а згідно з ст. 46 Закону України «Про дорожній рух» для медичного контролю обслуговування водіїв підприємствами створюються відповідні медичні, фельдшерські та оздоровчі пункти лише при чисельності водіїв 100 і більше чоловік, що не має місце в даному випадку.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за цивільно-правовим договором виконавець не підпорядковується трудовому розпорядку, сам організовує свій робочій процес, роботу виконує на власний ризик та розсуд, в той час як за трудовим договором зобов`язаний підпорядковуватись трудовому розпорядку, та посадовим особам підприємства.

Підпунктами 1.1. договорів як про виконання ремонту пластикових контейнерів та каркасів та піддонів від 01.04.2017 та від 03.01.2018, так і про надання послуг з медичного обстеження водіїв від 01.01.2017 та від 02.01.2018 визначено, що Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Враховуючи те, що умовами зазначених договорів визначено, що працівник ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) самостійно організовував роботу, виконував її на власний ризик, та не підпадав під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, в той час, коли відповідачем під час розгляду справи судами обох інстанцій не надано доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дотримувалась вимог трудового розпорядку ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія», колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку Виконавець ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) не підпорядковувався безпосередньо Замовнику (ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія»).

Крім того, послуги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надавались без фіксації конкретного графіку роботи, вони не проходили інструктажі з охорони праці, не знайомились з колективним договором, як правильно вказав і суд першої інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначаються після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Згідно з штатним розписом ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» такі штатні одиниці, як медична сестра та ремонтник піддонів, не передбачені. (Том № 1, а.с. 74, 76, 78, 80, 82, 84, 86)

Договорами про виконання ремонту пластикових контейнерів та каркасів та піддонів від 01.04.2017 та від 03.01.2018 визначено, що Замовник зобов`язаний вчасно прийняти й оплатити виконану Виконавцем роботу (п.п. 1.3.). За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 1000 грн (п.п. 2.1.).

Договорами про надання послуг з медичного обстеження водіїв від 01.01.2017 та від 02.01.2018 визначено, що Замовник зобов`язаний вчасно прийняти й оплатити виконану Виконавцем роботу (п.п. 1.3.). За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 200 грн та 500 грн, відповідно (п.п. 2.1.).

Виконання умов договорів від 1 квітня 2017 року та 3 січня 2018 року між позивачем та ОСОБА_1 підтверджуються актами здавання-приймання виконаної роботи: від 31.07.2017, 31.08.2017, 30.09.2017, 30.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 28.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018. (Том № 1, а.с. 216-233)

У свою чергу, виконання умов договорів від 1 квітня 2017 року та 3 січня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 підтверджуються актами здавання-приймання виконаної роботи: від 31.07.2017, 31.08.2017, 28.09.2017, 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 28.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018. (Том № 2, а.с. 76-92)

Згідно з бухгалтерською звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, а саме в таблиці 1 (додаток до звітності) «Нарахування єдиного внеску» в п.1.2: «Сума винагород за договорами цивільно-правового характеру» зазначена сума винагород ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , окремо в п.1.1. зазначена сума нарахованої заробітної плати працівникам за трудовими договорами. В таблиці 5 (додаток до звітності) «Відомості про трудові відносини осіб», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказані як особи, що отримують винагороду за цивільно-правовими договорами. (Том №2, а.с. 105-108, 112-115, 119-122, 127-131)

Отже, оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за договором, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня. Утримання податків з сум винагороди за цивільно-правовими договорами підтверджується і податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку.(Том № 2, а.с. 110, 116-117, 123-124,132-133, 137-164)

Таким чином, відносини, що мали місце між ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» та ОСОБА_1 у період з 01.04.2017 до 31.12.2017; з 03.01.2018 до 31.12.2018, та ОСОБА_2 у період з 01.04.2017 до 31.12.2017; з 01.10.2018 до 31.12.2018, є саме цивільно - правовими, а не трудовими.

Ураховуючи відсутність між ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ознак трудових відносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність винесеної відповідачем постанови від 28 березня 2019 року № ДН1141/252/АВ/ТД-ФС/285 про накладення штрафу на ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» у розмірі 250 380 грн.

2. Стосовно правомірності та обґрунтованості постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 28 березня 2019 року № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286 у розмірі 1 001 520 грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Підставою накладення штрафу в постанові зазначений абзац 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, відповідно до якого юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом оскарженої постанови обставини правопорушення полягають у тому, що позивачем:

- не нараховано та не виплачено пропорційно відпрацьованому часу індексацію заробітної плати 21 працівникові за періоди: червень-вересень 2017 року та листопад-грудень 2018 року, що порушує вимоги Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці»;

- при розрахунку середнього заробітку для нарахування виплат по лікарняним листам ОСОБА_3 коригування середньої заробітної плати, не проводилось на коефіцієнт підвищення посадового окладу, чим порушено п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100;

- за роботу у законодавчо встановлений святковий день 25 грудня 2017 року 18 працівникам здійснено нарахування заробітної плати без врахування того, що за роботу у святковий день оплата повинна здійснюватися у подвійному розмірі, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України;

- за роботу по 7 годин у законодавчо встановлений святковий день 28 червня 2018 року 19 працівникам здійснено нарахування заробітної плати без врахування того, що за роботу у святковий день оплата повинна здійснюватися у подвійному розмірі, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України;

- не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата за надурочні години 27 червня 2018 року, коли було відпрацьовано 8 годин, що порушує вимоги ч. 1 ст. 106 КЗпП України.

Стосовно порушення позивачем вимог ст. 117 КЗпП України за роботу у законодавчо встановлений святковий день 25 грудня 2017 року та 28 червня 2018 року (оплата повинна здійснюватися у подвійному розмірі) та ч. 1 ст. 106 КЗпП України за не нарахування та не виплату заробітної плати за надурочні години 27 червня 2018 року (було відпрацьовано 8 годин), судова колегія зазначає таке.

Статтею 71 Кодексу законів про працю України визначено, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.

Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі (частина 1 статті 72 Кодексу законів про працю України).

Судом встановлено, що у березні 2019 року в облікових документах підприємства були виявлені помилки, а саме: 25.12.2017 року підприємство не працювало, оскільки це був святковий день; 27.06.2018 року на підприємстві був скорочений робочий день 7 годин, а 28.06.2018 підприємство не працювало, оскільки це був святковий день.

На підтвердження вказаних обставин позивачем наданий наказ № 5т від 14.03.2019 з виправленими табелями обліку робочого часу за грудень 2017 року та червень 2018 року. (Том № 1 а.с. 184)

Також позивачем надано виписки з АТ КБ «Приватбанк» про не здійснення жодних банківських операцій у ці дні (Том № 1, а.с. 193-194); пояснення працівників ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія», що 25.12.2017 не працювали, оскільки був вихідний день, а 27.06.2018 працювали з 8:30 до 16:00 год. (7 годин), оскільки це був передсвятковий день, а 28 червня 2018 року був вихідний день (Том № 1, а.с. 64-66, 69-71 )

Крім цього, позивачем надано довідку охоронного підприємства ТОВ «ВЕТО» від 13.03.2019 № 132-09, відповідно до якої приміщення офісу ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» за адресою: м. Дніпро, вул. вул. Ю. Савченко, буд 38, знаходилось під пультовою охороною з 17 год. 19 хв. 22.12.2017 р. до 5 год. 59 хв. 26.12.2017 р. та довідку від 13.03.2019 № 133-09 згідно з якою приміщення офісу ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» за адресою: м. Дніпро, вул. вул. Ю. Савченко, буд 38, знаходилось під пультовою охороною з 16 год. 17 хв. 27.06.2018 р. до 5 год. 57 хв. 02.07.2018 р. (Том № 1 а.с. 67, 72).

Відповідно до довідок Управління поліції охорони в Дніпропетровській області виробниче приміщення ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» за адресою: м. Дніпро, вул. Степова,1 Б, знаходилось під пультовою охороною з 17 год. 30 хв. 22.12.2017 р. до 8 год. 15 хв. 26.12.2017 р., та з 16 год. 10 хв. 27.06.2018 р. до 8 год. 20 хв. 29.06.2018 р. (Том № 1 а.с. 68, 73).

Зазначені факти та обставини є об`єктивними і повністю підтверджують доводи позивача, що робота у святкові дні на підприємстві не відбувалась, а табелі робочого часу в цій частині оформлені помилково.

У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду справи у судах обох інстанцій не доведено належними та допустимими доказами обставин, які підтверджують його доводи стосовно роботи працівників ТОВ «Дніпропетровська хімічна компанія» у святкові дні 25 грудня 2017 року та 28 червня 2018 року, а тому і оплата працівників за ці дні не проводилась, та відпрацювання у передсвятковий день 27 червня 2018 року 8 годин, тоді як заробітна плата за надурочні години у цей день не нараховувалась та не виплачувалась.

Стосовно порушення позивачем вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078, ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

Накладаючи на позивача штраф, відповідач виходив з того, що усі гарантії в частині оплати праці є мінімальними, а тому підпадають під дію абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, позивач же, по суті не оспорюючи наявність порушень в цій частині, вважає, що індексація заробітної плати не відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а тому штраф до нього застосований протиправно.

Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів виходить з такого.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати встановлені Законом України «Про оплату праці».

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України.

Частиною другою статті 12 Закону № 108/95-ВР встановлено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями.

Отже, ні КЗпП України, ні Закон № 108/95 не визначають індексацію заробітної плати як мінімальну державну гарантію в оплаті праці.

Крім того, правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За приписами статті 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні державні соціальні гарантії встановлюються законами.

У ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» наведені основні державні соціальні гарантії, до числа яких включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, відноситься до інших державних соціальних гарантій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, за змістом зазначених норм законодавства індексується дохід у вигляді оплати праці, що вже визначена з урахуванням мінімальних державних гарантій.

Таким чином, Законами України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та «Про індексацію грошових доходів населення» також не визначено індексацію як мінімальну державну гарантію в оплаті праці.

Враховуючи, що індексація проводиться в залежності від рівня індексу споживчих цін і у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, і не залежить від характеру та умов праці конкретного робітника, правильним є висновок суду першої інстанції, що індексація є саме державною соціальною гарантією, а не мінімальною гарантією в оплаті праці відповідно до трудового законодавства. Жодна норма законодавства поняття державної соціальної гарантії та мінімальної державної гарантії в оплаті праці не ототожнює.

З огляду на те, що у законах відсутня пряма вказівка на те, що індексація відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, і, навпаки, її визначено як іншу державну соціальну гарантію, яка не залежить від умов чи результатів праці особи, а в абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України не передбачено застосування штрафу у разі не проведення індексації заробітної плати, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача притягнуто до відповідальності за дії, що не становлять складу правопорушення, визначеного абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

При цьому колегія суддів враховує, але не застосовує при вирішенні справи висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 12 квітня 2018 року у справі № 816/2325/16 та від 11 грудня 2019 року у справі № 1340/5964/18, оскільки ВС у цих постановах, приймаючи рішення на користь органу Держпраці, не послався на жодну законодавчу норму, яка визначає індексацію заробітної плати як «мінімальну державну гарантію в оплаті праці». Натомість, як зазначалось вище, ні КЗпП України, ні Закони України «Про оплату праці» та «Про індексацію грошових доходів населення» не містять такого визначення. Суд в такому випадку не може підміняти законодавця і по суті створювати нову норму закону, оскільки це є повноваженням Верховної Ради України.

Стосовно посилань відповідача на порушення позивачем п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100) за не проведення коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу при розрахунку середнього заробітку для нарахування виплат по лікарняним листам ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки Кабінет Міністрів встановлює розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Так, середній заробіток для цих виплат розраховується відповідно до Порядку про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» від 26.09.2001 № 1266 в випадках, встановлених законом, тоді як Порядок № 100 стосується обчислення середньої заробітної плати.

Відтак, ураховуючи те, що виплати по лікарняним листам ОСОБА_3 здійснювались відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування у даному випадку абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України є помилковим.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен був довести наявність підстав для застосування штрафу, чого останній не зробив, у зв`язку з чим постанова про накладення штрафу від 28 березня 2019 року № ДН1141/252/АВ/МГ-ФС/286 у розмірі 1 001 520 грн є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин, а тому підлягає скасуванню в повному обсязі.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 160/3879/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко