Справа № 320/4520/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року № 320/4520/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-296709-50/4528.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2010 році вона була зареєстрована, як фізична особа-підприємець, але з моменту реєстрації не проводила підприємницької діяльністі, не отримувала від цього доходу та відповідно не подавала звіти до податкового органу. 19 червня 2019 року її підприємницьку діяльність було припинено.

На думку позивача, відповідач протиправно сформував спірну вимогу на підставі даних з інформаційної системи органів доходів і зборів, без проведення відповідної перевірки в порушення вимог чинного законодавства. Оскільки відомості з інтегрованої картки платника внеску та з реєстру не входять до переліку «інших документів», адже не підтверджують суми виплат (доходу).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року провадження в адміністративній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

30 вересня 2019 року представник відповідача через службу діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні. Стверджував, що згідно даних ІТС «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 18.10.2010 по 20.06.2019 та перебувала на загальній системі оподаткування. Платник продовжує перебувати на обліку в контролюючому органі до повного розрахунку з державним бюджетом. Позивач з 2010 року зобов`язана була нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок не залежно від того чи займається фактично підприємницькою діяльністю чи ні, чи отримує доходи чи не отримує їх. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник на кінець календарного місяця має борг з єдиного внеску. Відтак, спірну вимогу вважає правомірною.

25 жовтня 2019 року позивачем через службу діловодства суду подано письмові пояснення, в яких вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що з вересня 2013 року підприємницьку діяльність не здійснювала, за весь період звіти до податкової служби не подавала, з 2010 року по 19 червня 2019 року податкова служба жодного разу не зверталася до неї з приводу подання звітності, проведення відповідних перевірок, також вона не отримувала повідомлень щодо наявності податкового боргу. В даному випадку відповідач мав право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату на підставі акту перевірки, звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких відповідно до Закону нараховується внесок.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2020 року замінено відповідача Головне управління ДФС в Київській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) була зареєстрований як фізична особа-підприємець 18 жовтня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 . Код КВЕД 74.50.0 підбір та забезпечення персоналом (основний).

20 червня 2019 року державним реєстратором припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1, номер запису 0023667.

Отже, 20 червня 2019 року відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

11 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-296709-50/4528 на суму 21 030,90 грн., відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон №2464).

Факт отримання вищевказаної вимоги позивачем не заперчується.

Не погоджуючись із даною вимогою, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI; в редакції чинній з 01.01.2017).

Відповідно до Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 внесено зміни, зокрема до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ відповідно до яких для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону №2464, єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Так, мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн. х 22% = 704,00 грн./міс., у 2018 році становив 3723,00 грн. х 22% = 819,06 грн./міс, у 2019 році - 4173x22%=918,06 грн./міс.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2018 року), платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст.9 Закону №2464 (у редакції, що діє з 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

За положеннями ч. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, суд приходить до висновку, що саме з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску.

Так, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відбулась 20 червня 2019 року.

Разом з тим, в межах розгляду даної справи суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.

Згідно з ч.1 ст. 25 вказаного Закону державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

При цьому в силу приписів п.1 ч.1 ст. 26 означеного Закону розгляд документів, поданих для державної реєстрації та проведення інших реєстраційних дій, здійснюється протягом 24 годин після надходження документів, поданих для державної реєстрації та проведення інших реєстраційних дій, крім вихідних та святкових днів, щодо фізичних осіб - підприємців.

Матеріали справи містять копію заяви позивача про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням підписаною нею 02.09.2013, таким чином реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача мала бути здійснена у 2013 році.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що саме бездіяльність одного органу державної влади спричинило негативні наслідки у вигляді формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) для позивача з боку іншого державного органу.

Щодо, посилання позивача на те, що відповідачем безпідставно сформовано податкову вимогу лише за інформацією з інтегрованої картки платника внеску, суд звертаєу увагу, за наступного.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 25.04.2015 (далі - Інструкція), в разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та не сплачених сум єдиного внеску, такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, які зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), застосовує до такого платника штрафні санкції.

Згідно абзаців 1-4 пункту 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу VI Інструкції, орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Згідно абзацу 11 пункту 3 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою відповідно до додатку 6 (для юридичної особи) або за формою відповідно до додатку 7 (для фізичної особи).

Із зазначеного вбачається, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 826/11623/16

З матеріалів справи вбачається, що вимога була винесена на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів (інтегровані картки платника податків), відповідно до яких у 2019 році заборгованість відповідача зі сплати ЄСВ склала 21 030,90 грн., а саме: ЄСВ за 2017 рік - 704 грн. х 12= 8 448 грн., ЄСВ за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19.04.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2 457, 18 грн., сума боргу склала 10 905,18 грн., ЄСВ за ІІ квартал 2018 (граничний термін сплати 19.07.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2 457,18 грн., сума боргу склала 13 362,36 грн., ЄСВ за ІІІ квартал 2018 (граничний термін сплати 19.10.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2 457, 18 грн., сума боргу склала 15 819,54 грн., ЄСВ за ІV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019) - 819,06 грн. х 3 = 2 457, 18 грн., сума боргу склала 18 276,72 грн., ЄСВ за І квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2 754,18 грн.,сума боргу склала 21 030,90 грн.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. згідно з квитанцією №ПН1387 від 20.06.2019.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 768,40 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області .

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області від 11.05.2019 №Ф-296709-50/4528.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривен 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 01151, м.Київ, бул. Народного Ополчення, 5-а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення виготовлено 30.01.2020

Суддя Я.В. Горобцова