Справа № 620/3481/19
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
29 січня 2020 року Чернігів Справа № 620/3481/19
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Ткаченко О.Є.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1.47 наказу командувача військ оперативного командування Північ (військова частина НОМЕР_2 ) від 30.05.2018 № 342 «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 »;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 8178,00 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Разом з позовом позивачем подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, де зазначено, що утримання грошового забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків фактично є частиною заробітної плати (грошового забезпечення), а вимоги про стягнення заробітної плати не обмежуються жодними строками.
20.12.2019 до канцелярії суду Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.
21.12.2019 Військовою частиною НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву з клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_2 ) від 30.05.2018 № 342 «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності посадових осіб, які винні у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів, за результатами проведеного аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_1 » за неналежне виконання вимог ст.ст. 11, 16, 58, 111, 112 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.999 №548-XIV, ст. 3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, ст.ст. 2,5,6,15,16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, командира ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.06.2017 № 88, притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі 8178,00 грн.
Довідкою від 17.10.2018 № 883, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 підтверджено, що з нього було утримано 8178 грн.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суд наголошує, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Як вбачається з матеріалів справи, про порушення своїх прав позивач дізнався під час ознайомлення з оскаржуваним наказом в червні 2018 року.
Крім того, про утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 8178,00 грн. позивачу стало відомо з довідки Військової частини НОМЕР_1 , про що він особисто зазначає в своїй позовній заяві та додає її в додатку до неї.
Наведене свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду, що виявлено після відкриття провадження у справі.
Щодо посилань позивача на те, що утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків фактично є частиною заробітної плати (грошового забезпечення), а вимоги про стягнення заробітної плати не обмежуються жодними строками, то суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
При цьому, відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Крім того, відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачені законодавством про працю, норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницькі й склад органів внутрішніх справ тощо).
Таким чином, утримання 20% з грошового забезпечення позивача на виконання вимог наказу про притягнення його до матеріальної відповідальності жодним чином не підпадає під поняття «заробітна плата» і як наслідок не може підпадати під дію ст. 233 КзпП, на яку безпідставно посилається позивач в клопотанні про поновлення строку звернення до суду.
Суд звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.
Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність доказів в обґрунтування поважності пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, а тому позов ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення коштів має бути залишений без розгляду.
Суд звертає увагу, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 123, 243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення коштів залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про залишення позову (заяви) без розгляду протягом 15 днів з дня її проголошення у порядку, передбаченому статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Є. Ткаченко