Справа № 140/2346/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2346/19 пров. № 857/12452/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (суддя - Сорока Ю.Ю., час ухвалення - не вказаний, місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №140/2346/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області в особі Ковельського об`єднаного управління Головного управління ДФС у Волинській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У липні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Волинській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2019 р., яким позивача зобов`язано сплатити штраф у сумі 457,80 грн., за затримку сплати на 3 та 2 календарні дні єдиного податку з фізичних осіб.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 13.05.2019 р. в частині накладення штрафу в сумі 137,80 грн.. Стягнено на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області судові витрати у сумі 230,52 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 15.10.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог не погодився позивач ФОП ОСОБА_1 та оскаржив його в цій частині в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповним та необ`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи, а тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводів позивача про те, що податок з фізичних осіб за січень 2017 року ФОП ОСОБА_1 було сплачено вчасно, оскільки на думку суду, платіжне доручення №6358685sb від 20.01.2017 р. на суму 640 грн. отримано банком 23.01.2017 р.. Звертає апелянт увагу на те, що з урахуванням положень п.295.1 ст.295 ПК України, п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», днем сплати єдиного податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання. Звертає увагу апелянт на те, що дата формування та подання платіжного документа не можуть не збігатись, тобто коли позивач ініціював платіж 20.01.2017 р., платіжка №6358685sb на суму 640 грн. формувалась працівником банку в цей же день. Однак, наведених обставин справи суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що згаданий платіж перерахований Банком 23.01.2017 р.. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що відповіддю Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 13.11.2019 р. №923 підтверджується те, що платіж на суму 640 грн. ФОП ОСОБА_1 було сплачено 20.01.2017 р.. Також зазначає апелянт, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.258 КАС України щодо визначеного строку розгляду справи. Також зазначає апелянт, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду зазначено, що позов необхідно задоволити повністю, однак цим рішенням частково задоволено позовні вимоги.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 15.10.2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.04.2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Ковельського управління ГУ ДФС у Волинській області було проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати єдиного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 за серпень 2016 року, січень 2017 року.

За наслідками цієї перевірки складено Акт №895/03-20-52-13/ від 09.04.2019 р.. У висновках акту перевірки зазначено, що позивачем порушено строки сплати єдиного податку фізичних осіб згідно п.295.1 ст.295 ПК України, у зв`язку з чим відповідно до п.122.1 ст.122 ПК України несплата (неперерахування) платником податків-фізичною особою сум єдиного податку в порядку та у строки, визначені законодавчим актом, тягне за собою накладення штрафу у розмірі 50% ставок податку, встановлених для фізичних осіб - платників єдиного податку, визначених законодавчим актом (а.с. 9).

На підставі вказаного вище Акта перевірки від 09.04.2019 року ГУ ДФС у Волинській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2019 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції на загальну суму 457,80 грн., за затримку сплати на 3 та 2 календарні дні єдиного податку з фізичних осіб (а.с. 10, 11).

Із змісту Акту перевірки від 09.04.2019 року та оскарженого ППР від 13.05.2019 року видно, що до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 137,80 грн. за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб за серпень 2016 року (затримка на 2 дні) та штрафні санкції у розмірі 320 грн. за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб за січень 2017 року (затримка на 3 дні).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення суду першої інстанції від 15.10.2019 року щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019 р. в частині накладення штрафу в сумі 137,80 грн. (за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб за серпень 2016 року) відповідачем не оскаржено в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не являється предметом апеляційної перевірки.

Відносно доводів апелянта (позивача) щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019 р. в частині накладення штрафу в сумі 320 грн. (за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб за січень 2017 року), то суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування цього ППР в частині накладення штрафу в сумі 320 грн., з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Так, відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пунктів 38.1, 38.2 ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк; сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до норм чинного законодавства України сплата податків платником податків здійснюється, зокрема, у безготівковій формі шляхом здійснення переказу коштів через банківську установу.

Пунктом 295.1 статті 295 ПК України передбачено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Згідно п.300.1 ст.300 ПК України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Пунктом 122.1 статті 122 ПК України передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Тобто, несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку авансових внесків єдиного податку у встановлені строки (тобто, не пізніше 20 числа включно поточного місяця) тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

З матеріалів справи, а саме зі змісту Акту перевірки від 09.04.2019 року, видно, що підставою для винесення відносно позивача спірного податкового повідомлення-рішення від 13.05.2019 р. стали твердження відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, зокрема, про те, що 23.01.2017 р. позивачем сплачено єдиний податок з фізичних осіб за січень 2017 року в розмірі 640 грн., з граничним терміном сплати до 20.01.2017 р., чим порушено строк сплати цього податку.

З цього приводу колегія суддів враховує, що відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу у розумінні пункту 1.15 цієї ж статті Закону вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу.

Згідно з п.8.1 ст.8 цього Закону, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Проведення самого переказу грошей є обов`язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п.1.29 ст.1 Закону).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що для підтвердження факту несплати чи несвоєчасної сплати суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

Суд першої інстанції відмовляючи позивачу в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області № від 13.05.2019 року в частині накладення штрафу в сумі 320 грн., керувався тим, що позивачем в січні 2017 року невчасно було сплачено податок з фізичних осіб за січень 2017 року, оскільки платіжне доручення №6358685sb від 20.01.2017 року отримано банком 23.01.2017 року.

Колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції, оскільки дата (день) відображені в квитанції від 20.01.2017 року №6358685sb є датою, коли Банк прийняв кошти на перерахування податку.

Тобто, з наданням платником податку до установи банку платіжного документу на перерахування податку до бюджету, згідно з яким платник ініціює сплату, а банк приймає такий документ, обов`язок такого платника щодо сплати такого податку припиняється. Тому, днем сплати податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. (справа №809/3851/15).

Таким чином, матеріалами справи, а саме платіжним дорученням №6358685sb від 20.01.2017 р., підтверджується сплата позивачем 640 грн. єдиного податку з фізичних осіб за січень 2017 року, з додержанням визначених законодавством строків на його сплату (а.с. 13).

При цьому, зазначення у цьому платіжному доручення записів «Одержано банком 23.01.2017р.» та «Проведено банком 23.01.2017р.» не може змінювати факту того, що грошові кошти в сумі 640 грн. були подані платником і отримані Банком саме 20.01.2017 року в день формування Банком платіжного доручення від 20.01.2017р. за №6358685sb..

Крім цього, колегія суддів приймає до уваги наданий позивачем (апелянтом) суду апеляційної інстанції лист-відповідь Волинського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 13.11.2019 р. №923, оскільки відповідний доказ позивач не мав можливості подати суду першої інстанції, так як справа розглядалась у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, зі змісту вищевказаного листа від 13.11.2019 р. №923 видно, що платіж на суму 640 грн. (єдиний податок з фізичних осіб) було сплачено 20.01.2017 р. в ТВБВ №10002/0121. Банком перерахований 23.01.2017 р. згідно платіжного доручення №6358685sb від 20.01.2017 року.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що єдиний податок з фізичних осіб за січень 2017 року в розмірі 640 грн. позивачем сплачено вчасно, тобто з дотриманням строку, визначеного п.295.1 ст.295 ПК України для сплати єдиного податку з фізичних осіб. Тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13.05.2019 року в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 320 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв`язку із цим являються обґрунтованими і підлягають до задоволення апеляційні вимоги позивача.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 15.10.2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУДФС у Волинській області № від 13.05.2019 р. в частині накладення штрафу в сумі 320 грн. - підлягає скасуванню, і в цій частині слід прийняти нове судове рішення про задоволення відповідної позовної вимоги.

У решта частині позовних вимог рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім цього, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають розподілу судові витрати по справі.

Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявив вимоги майнового характеру.

Тому, відповідно до ст.139 КАС України, із врахуванням того, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволено повністю, - в користь позивача слід стягнути із відповідача сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 537,90 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн..

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року в адміністративній справі №140/2346/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області в особі Ковельського об`єднаного управління Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати частково, а саме, в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2019 р. в частині накладення штрафу в сумі 320 грн. - і в цій частині прийняти нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2019 р. в частині накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в сумі 320 грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 537,90 грн. сплаченого за подання адміністративного позову та судові витрати у виді судового збору в сумі 1152,60 грн. сплаченого за подання апеляційної скарги.

У решта частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року в адміністративній справі №140/2346/19 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 28.01.2020 року