Справа № 671/1995/19
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/1995/19

Головуючий у 1-й інстанції: Павлова А.С.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

29 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Весоловського Павла Павловича, Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Весоловського Павла Павлович, Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.12.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 28.01.2020.

28.01.2020 в судове засідання зявилась представник позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Водночас, колегією суддів оголошено перерву у судовому засіданні до 29.01.2020 року о 09:10.

29.01.2020 сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою серії БАА № 659512 від 31.10.2019 на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно вказаної постанови, позивача визнано винним в тому, що він 31.10.2019 о 06 год. 35 хв. в смт. Підволочиськ по вул. Д. Галицького, керував транспортним засобом ВАЗ2101 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому задній правий габарит не світив, при перевірці документів виявлено відсутність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказаним, водій порушив п. 2.1 (б) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач не погодившись із вказаною постановою, оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 659512 від 31.10.2019, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, а позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону і задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02.12.2019 у справі №766/10693/17.

Водночас, за приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, крім оскаржуваної постанови.

Судова колегія зазначає, що у справах за позовом фізичної особи стосовно оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Беручи до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких інших доказів того, що позивач керував 31 жовтня 2019 року транспортним засобом, не маючи при собі реєстраційного документа на транспортний засіб, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Разом з тим, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2020 зобов`язано поліцейського СРПП Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Весоловського Павла Павловича надати до суду диск із відеозаписом фіксації адміністративного правопорушення, на підставі якого складено постанову серії БАА №659512 від 31.10.2019. Однак, відповідач вказаної вимоги суду не виконав та не надав пояснення щодо причин неможливості її виконання.

Отже, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для її скасування.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову серії БАА №659512 від 31.10.2019, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді 425 грн. штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.