Справа № 500/2642/15-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року

м. Київ

справа № 500/2642/15-а

адміністративне провадження № К/9901/32136/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Ізмаїльського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (у складі головуючого судді Бурнусуса О. О.) від 31 травня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Димерлія О. О., суддів Єщенка О. В., Вербицької Н. В.) від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Ізмаїльського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області (далі - Ізмаїльське ОУ ПФУ), у якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області (правонаступником якого є Ізмаїльське ОУ ПФУ) від 19 березня 2015 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII);

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області прийняти нове рішення, яким призначити, нараховувати та сплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з 03 лютого 2015 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону

№ 1788-XII, оскільки має необхідний трудовий стаж для призначення такої пенсії.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області постановою від 31 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року, позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області від 19 березня 2015 року № 23 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII. Зобов`язав Ізмаїльське ОУ ПФУ (яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області) призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII, починаючи з 03 лютого 2015 року. У задоволенні вимог в частині нараховування та виплаті пільгової пенсії - відмовив.

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у квітні 2017 року Ізмаїльське ОУ ПФУ подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки суди попередніх інстанцій не в повному обсязі з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, що призвело до невідповідності висновків судів обставинам справи. За позицією скаржника, пільговий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 6 місяців, а тому він не має права не призначення пенсії на пільгових умовах.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 квітня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 вересня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) про заміну відповідача в цій справі, відповідно до якого 10 вересня 2019 року Ізмаїльське ОУ ПФУ було припинено шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Одеській області.

Згідно зі ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість зазначеного вище клопотання у зв`язку з чим Ізмаїльське ОУ ПФУ підлягає заміні на правонаступника - ГУ ПФУ в Одеській області.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29 січня 2020 року призначив цю справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 30 січня 2020 року.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області (правонаступником якого є ГУ ФПУ в Одеській області) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області рішенням від 19 березня 2015 року № 23 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону

№ 1788-XII, оскільки, за позицією управління, на момент звернення пільговий стаж ОСОБА_1 становив 14 років 6 місяців при необхідних 20 роках.

Вважаючи зазначене вище рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.

Проаналізувавши наведені в касаційних скаргах доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.

Приймаючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що у ОСОБА_1 наявний пільговий стаж, необхідний для призначення пенсії за п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII, а саме: 2 роки 11 місяців та 15 днів період навчання в Ізмаїльському сільському професійно-технічному училищі, 1 рік та 8 місяців роботи екскаваторщиком 5-го розряду в пересувній механізованої колоні № 235, 2 роки роботи трактористом в колгоспі «Знамя Октября» (ТОВ «Бесарабія») та 14 років та 6 місяців роботи трактористом в ТОВ «Бесарабія». Таким чином, пільговий стаж позивача становить більше ніж 20 років, а тому він має право на призначення пенсії на пільгових умовах у зв`язку з чим рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області від 19 березня 2015 року є протиправним і незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII право на пенсію на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при стажі не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що загальний трудовий стаж роботи ОСОБА_1 становить 33 роки 5 місяці 3 дні.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 7, за змістом якого до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Колегія суддів погоджується з твердженнями судів попередніх інстанцій про помилкове незарахування відповідачем до пільгового стажу ОСОБА_1 часу навчання у професійно-технічному закладі з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяці.

Тобто, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі повинен бути зарахований до трудового стажу, у тому числі й в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, за наявністю двох підстав: 1) у випадку, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяці; 2) особа зарахована на роботу за набутою професією.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з довідки від 19 серпня 2014 року № 260, наданої директором Ізмаїльського професійного ліцею, ОСОБА_1 навчався в Ізмаїльському сільському професійно-технічному училищі № 8 з 01 вересня 1974 року по 15 серпня 1977 року, що становить 2 роки 11 місяців та 15 днів.

При цьому, згідно з довідками, наданими Цюрупинським міжрайонним управлінням водного господарства Херсонського облводресурсів від 05 листопада 2015 року № 05/12-135, № 05/12-134, позивач у період з 26 квітня 1977 року по 16 квітня 1979 року, тобто після закінчення професійно-технічного училища № 8, працював екскаваторщиком 5-го розряду Пересувної механізованої колони № 235 у с. Виноградово Херсонської області.

Ураховуючи, що датою закінчення навчання є 15 серпня 1977 року, суди першої та апеляційної інстанції правомірно виходили з того, що до пільгового стажу позивача необхідно зарахувати період його навчання (2 роки 11 місяців та 15 днів), а також період роботи з 16 серпня 1977 року по 16 квітня 1979 року (1 рік та 8 місяців).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи Ізмаїльського ОУПФУ щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу позивача невідображений у трудовій книжці період його роботи трактористом у колгоспі «Знамя Октября» у 1990-1991 роках, з огляду на зазначене нижче.

Як убачається з довідки від 14 лютого 2014 року № 2601/01-28, наданої Комунальним підприємством «Трудовий архів Ізмаїльської районної ради», у документах по особистому складу колгоспу «Знамя Октября» у с. Лощиновка Ізмаїльського району Одеської області (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Бесарабія») у 1990 - 1991 роках, а також з 1992 по 2006 роки ОСОБА_1 значився трактористом. Згідно з додатком до вказаної довідки позивач у 1990 році відпрацював 341 трудодень, а в 1991 році - 310 трудоднів.

Перебування позивача на посаді тракториста в період з 1990 по 1991 роки підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в зазначений час працювали разом з ОСОБА_1 у колгоспі «Знамя Октября».

Виходячи з наведеного, судова колегія Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що невідображений у трудовій книжці період роботи ОСОБА_1 трактористом у 1990-1991 роках повинен бути зарахований до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії в порядку п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Крім того, ОСОБА_1 у період з 1992 по 2006 рік (14 років і 6 місяців) працював трактористом у ТОВ «Бесарабія», що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці. Цей період роботи відповідачем не заперечується і зарахований до пільгового.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено, що на момент звернення до управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області (03 лютого 2015 року) у ОСОБА_1 був наявний такий пільговий трудовий стаж: 1) 2 роки 11 місяців та 15 днів період навчання в Ізмаїльському сільському професійно-технічному училищі № 8; 2) 1 рік та 8 місяців роботи ескаваторщиком 5-го розряду в пересувній механізованої колоні № 235; 3) 2 роки роботи трактористом в колгоспі «Знамя Октября» (ТОВ «Бесарабія») у період 1990-1991 роки; 4) 14 років та 6 місяців роботи трактористом в ТОВ «Бесарабія», що в сумі становить більше ніж 20 років, а тому позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах за п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає вірними висновок судів першої та апеляційної інстанцій про скасування оскаржуваного рішення відповідача та зобов`язання Ізмаїльського ОУПФУ, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Одеській області, призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст. 13 Закону № 1788-XII з 03 лютого 2015 року.

За таких обставин Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2016 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, усебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

А. А. Єзеров

С. М. Чиркін