Справа № 620/3588/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/3588/19

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області) про: визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, викладеної у наказі від 22.11.2019 №25-9563/14-19-сг, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту; зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено про протиправність оскаржуваної відмови, оскільки остання прийнята з підстав, що не передбачені чинним законодавством України, водночас ним було подано відповідачу схему розташування земельної ділянки та кадастровий план, на якому було вказано позначення бажаної земельної ділянки.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 06.12.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, у встановлений судом строк, подано до суду відзив на позов, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, просить суд відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що як вбачається з графічних матеріалів, доданих позивачем до клопотання від 24.10.2019, вони не можуть вважатися такими, що містять конкретне місце розташування бажаної земельної ділянки, оскільки містять графічні межі міста Чернігова (район Чернігівської човнової станції), до складу якої входять земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), а також землі за межами населеного пункту, а не конкретно визначену земельну ділянку, яку позивач бажає отримати у власність. Відсутність позначення конкретного місця розташування земельної ділянки на графічних матеріалах позбавляє можливості Головне управління зробити висновок про відповідність чи невідповідність розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. На думку Головного управління, не зазначення позивачем на графічному матеріалі конкретного місця розташування земельної ділянки є порушенням порядку звернення та відповідно підставою для відмови. Також відповідач зазначив, що підстави відмови, зазначені у оскаржуваному наказі від 22.11.2019 №25-9563/14-19-сг не є взаємовиключними, оскільки не Головним управлінням, а положеннями статті 38 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової і громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлових будинків, інших громадських будівель і споруд, а також об`єктів загального користування.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що вказані відповідачем у відзиві на позов підстави для відмови не були зазначені в оскаржуваному наказі, а суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Також зазначив, що з відповідей Вознесенської сільської ради та Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області випливає, що земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність, розташована за межами населеного пункту. Крім того вважає необґрунтованим посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду у справі №369/3184/14-а, оскільки вона стосується невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що не було підставою відмови у оскаржуваному позивачем рішенні відповідача у даній справі.

Ухвалою суду від 17.12.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про проведення розгляду справи №620/3588/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 13.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, до якого додав схему розташування земельної ділянки та копію свого паспорта і коду (а.с.12).

Вознесенська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, розглянувши клопотання ОСОБА_1 від 13.08.2019, листом від 09.09.2019 №03-16/256 повідомила, що повноваження сільської ради щодо вирішення різних питань, що стосуються територіальної громади, поширюються лише в межах її населених пунктів. Земельна ділянка, що зазначена на доданій ним до звернення схемі розташування земельної ділянки для отримання дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки у власність, розташована за межами населеного пункту. Відповідно до чинного законодавства землями за межами населених пунктів розпоряджаються органи Держгеокадастру, тому ОСОБА_1 для отримання бажаного дозволу необхідно звернутися за належністю до Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с.13).

Також 17.09.2019 позивач звертався до Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівській області з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, до якого додав схему розташування земельної ділянки та копію свого паспорта і коду (а.с.14).

Міжрайонне управління у Ріпкинському та Чернігівському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, розглянувши клопотання ОСОБА_1 , листом від 04.10.2019 №К-775/0-0.212-539/148-19 повідомило останньому, що для отримання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), йому необхідно звернутись з клопотанням (заявою) до органу місцевого самоврядування за місцем розташування бажаної земельної ділянки (а.с.15 на звороті).

24.10.2019 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Також зазначив, що з відповіді Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 09.09.2019 та публічної кадастрової карти вбачається, що бажана земельна ділянка перебуває за межами населеного пункту, а тому її розпорядником є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. До заяви позивач додав копію схеми розташування земельної ділянки, копію свого паспорта і коду, копію відповіді Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 09.09.2019 (а.с.11,16,18,19,40-46).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.11.2019 №25-9563/14-19-сг «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (02.01), з таких підстав: на графічному матеріалі не зазначено бажане місце розміщення земельної ділянки; земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування належать до земель житлової та громадської забудови (а.с.17,47).

Вважаючи оскаржувану відмову, викладену у наказі, протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У свою чергу правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовані Земельним кодексом України від 25.01.2001 №2768-III (далі - ЗК України).

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 затверджено класифікацію видів цільового призначення земель, відповідно до якої Секція В Розділу 02 «Землі житлової та громадської забудови» код класифікації видів цільового призначення 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Водночас статтями 38, 39 ЗК України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що земельні ділянки, які надаються безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належать до земель житлової та громадської забудови і повинні знаходитись в межах населених пунктів та використовуватись для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 34 пункту 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із клопотанням для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду якого визначені ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому зазначення на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки є обов`язковим, оскільки прямо передбачено частиною 6 статті 118 ЗК України, та має значення для прийняття одного з передбачених рішень.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. При цьому, зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки є обов`язковим, оскільки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповіді на клопотання заявника, при цьому пошук такої ділянки до повноважень відповідних органів не віднесено.

Як випливає з оскаржуваної відмови, викладеної у наказі, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,25 га, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (02.01), з таких підстав: на графічному матеріалі не зазначено бажане місце розміщення земельної ділянки; земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування належать до земель житлової та громадської забудови (а.с.17,47).

Між тим з, досліджених судом, графічних матеріалів, доданих позивачем до клопотання від 24.10.2019 та до адміністративного позову (а.с.18-19,43-44), суд дійшов висновку, що вони не можуть вважатися такими, що містять конкретне місце розташування бажаної земельної ділянки (в межах або за межами населеного пункту), а містять лише графічні схеми розташування земельних ділянок на території Вознесенської сільської ради та за її межами.

Отже позивач не визначив, в поданих відповідачу графічних матеріалах, конкретну земельну ділянку, яку прагнув отримати у власність.

Також суд погоджується з доводами відповідача щодо того факту, що землі житлової та громадської забудови, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, можуть бути розміщені тільки в межах населених пунктів згідно статей 38, 39 ЗК України.

Тобто земельні ділянки, які надаються у власність з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належать до земель житлової та громадської забудови, які знаходяться тільки в межах населених пунктів і повноваження щодо розпорядження цими земельними ділянками відносяться до органів місцевого самоврядування, а не відповідача.

Водночас у клопотанні від 24.10.2019 позивач просив ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, саме для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що передбачає, що у доданій ним схемі розташування земельної ділянки має бути виділено земельну ділянку в межах населеного пункту.

При цьому з прохальної частини адміністративного позову випливає, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), знаходиться на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту.

З вищевикладеного випливає, що позивач просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за межами населеного пункту, тобто на території, на якій, відповідно до статей 38 та 39 ЗК України, не надаються земельні ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки земельні ділянки з вказаним цільовим призначенням належать до земель житлової та громадської забудови і повинні знаходитись тільки в межах населених пунктів.

Також суд звертає увагу позивача, що не зазначення конкретного місця розташування бажаної земельної ділянки є порушенням порядку звернення та відповідно підставою для відмови у наданні земельної ділянки через її фактичну відсутність.

Таким чином, правова підстава відмови у задоволенні клопотання позивача, викладена у оскаржуваному рішенні, узгоджується з приписами частини сьомої статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі №369/3184/14-а, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову, викладену у наказі від 22.11.2019 №25-9563/14-19-сг, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту прийнято відповідачем у відповідності до статті 19 Конституції України та норм ЗК України, а твердження позивача про невідповідність оскаржуваної відмови, викладеної у наказі, вимогам чинного законодавства України не доведені належними та допустимими доказами, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Позовна вимога про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Вознесенської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за межами населеного пункту також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної позовної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вищенаведені доводи позивача свідчать про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (просп. Миру, 14, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 39764881).

Суддя В.В. Падій