Справа № 120/368/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

31 січня 2020 р. Справа № 120/368/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву Селянського фермерського господарства "Терра" про забезпечення його позову до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу

в с т а н о в и в :

30.01.2020 року СФГ "Терра" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Крім того, 30.01.2020 року позивачем подано заяву про забезпечення його позову до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, шляхом зупинення дії Наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.01.2020 року №414 про проведення фактичної перевірки СФГ "Терра" до ухвалення рішення в даній справі.

Мотивуючи заяву позивач зазначив, що не допустив посадових осіб контролюючого органу до перевірки, оскільки податковим органом не дотримано усіх умов за яких посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки, зокрема в порушення вимог пункту 81.1. статті 81 Податкового Кодексу України, наказ №414 від 24.01.2020 року не містив підстав для проведення фактичної перевірки, визначених статтею 80 Податкового Кодексу України.

Відповідачем в порушення вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового Кодексу України не складено акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови у не допуску до перевірки. Дана обставина вказує на те, що відповідач не визнає право позивача на оскарження прийнятого ним наказу та бажає за будь-яких обставин провести фактичну перевірку.

Зазначив, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, захищає свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки та оскарження наказу про проведення перевірки до суду. З наведеного слідує, що в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, навіть у разі оскарження такого наказу до суду, захист прав позивача стане неможливим, та як мета відповідача на проведення перевірки буде досягнута. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та взагалі зробити його неможливим.

Визначаючись щодо поданої заяви, суд виходить з наступного.

Враховуючи положення ч.1 ст.154 КАС України, суд вважає за можливе розгляд даного клопотання проводити без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Законодавець встановив три підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008 надано роз`яснення, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

В той же час, позивачем не наведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у даній адміністративній справі. В силу вимог статті 56 Податкового Кодексу України рішення прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку і грошові зобов`язання, що оскаржуються, вважаються неузгодженими до закінчення процедури адміністративного оскарження або до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Видання ж наказу про призначення фактичної перевірки не створює небезпеки інтересам платника податків, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі та не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов`язкових платежів. За результатами такої перевірки може бути і не встановлено будь-яких порушень платником податків вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Крім того, у ході розгляду заявленого клопотання судом не виявлено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наявність очевидних ознак протиправності наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.01.2020 №414, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

На переконання суду, у разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 24.01.2020 №414 до розгляду справи по суті, що у свою чергу суперечитиме завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.

Отже, дослідивши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, фактичні обставини заяви, виходячи із співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дончик Віталій Володимирович