Справа № 160/13166/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо включення періоду страхового стажу з 01.10.1996 року по 30.04.1998 року, з 01.05.2003 року по 31.01.2017 року до періоду, за яким обчислена заробітна плата для перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 .
- зобов`язати головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1998 року по 30.04.2003 року з 13.05.2017 року в межах шестимісячного строку до дати звернення до суду з позовом.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 263 КАС України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року від відповідача було витребувано належним чином завірену копію пенсійної справи та запропоновано у разі невизнання позову протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду надати відзив на позовну заяву.
22 січня 2020 року на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року на адресу суду надійшла належним чином завірена копія пенсійної справи ОСОБА_1 та відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві відповідачем зазначено, що позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 44, 45 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не звертався, необхідні документи для перерахунку пенсії не надавались, будь-які дії щодо перерахунку або відмову перерахунку пенсії управлінням не проводилось. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо відмови у перерахунку пенсії заявнику. Правовідносини між управлінням та заявником не виникли, отже вимоги заявника є безпідставними та не можуть бути предметом судового розгляду. Також, посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду в|ід 12.09.2019 року по справі № 158/1226/16-а.
З урахуванням наведеного, головне управління пенсійного фонду України у задоволенні позовних вимог просило відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 07.05.2003 року та отримував пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
Для обчислення пенсії з 07.05.2003 року органом пенсійного фонду зарахована зарплата за період з 01.05.1998 року по 30.04.2003 рік, тобто за 60 календарних місяців підряд перед зверненням за призначенням пенсії.
Після призначення пенсії по інвалідності з 07.05.2003 року позивач продовжував працювати, але внаслідок отриманої виробничої травми не мав можливості працювати на підземних роботах та був переведений на поверхню шахти і став отримувати заробітну плату в меншому розмірі ніж перед виробничою травмою.
З 01.10.2017 року набрав чинності Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесено зміни у п. 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з нормами 01.10.2017 року пенсії перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 15.10.2019 року про видачу протоколів про призначення, перерахунок пенсії за 2003, 2017 року, 2019 році.
На вказану заяву позивач отримав від відповідача копії протоколів від 11.09.2003 року та 17.12.2017 року, рішення від 06.08.2018 року про перерахунок пенсії, розрахунок страхового стажу, розрахунок зарплати, з яких позивач дізнався, що відповідач самостійно змінив періоди страхового стажу, з якого обчислена заробітна плата та не врахував заробітну плату, з якої первісно була призначена пенсія.
До вказаного перерахунку станом на 01.10.2017 року зарплата для обчислення пенсії становила - 9031,40 грн, з 06.08.2018 року зарплата становила - 6303,22 грн.
Відповідно розмір пенсії з зарплати 9031,40 грн згідно з положенням Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» становить 7225,12 грн. (9031,40 грн х 80%), а із зарплати, обчисленої відповідачем 06.08.2018 року - 6303,22 грн, розмір пенсії становить - 5042,58грн. (6303,22 грн х 80%).
Враховуючи наведене, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо включення періодів страхового стажу з 01.10.1996 року по 31.01.2017 року до періоду, за яким обчислена заробітна плата для перерахунку розміру пенсії позивача.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чінній на час призначення позивачу пенсії) середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсій береться (за вибором того, хто звернувся за пенсією): за 24останніх календарних місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності перед зверненням за пенсією, незалежно від наявних перерв у роботі.
Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Статтею 99 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що Перерахунок пенсій, призначених за раніше діючим законодавством, провадиться із середньомісячного заробітку за останніх 24 або будь-які 60 місяців перед призначенням пенсії, або перед введенням в дію цього Закону, або з заробітку, з якого було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі.
Згідно з абз. 1, 2 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до абз. 1, 2 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У відповідності до пункту 3 Порядку проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.05.2018 № 10-1, перерахунок пенсії проводиться пенсіонеру, який після призначення (перерахунку) пенсії продовжував працювати та має не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої (якого) призначено (попередньо перераховано) пенсію або із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії
Щодо твердження відповідача, про те, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які відомості щодо відмови у перерахунку пенсії заявнику, оскільки до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивач із заявою про перерахунок пенсії за зразком, затвердженим постановлю Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, та із заявою відповідно до Закону України "Про звернення громадян", щодо надання роз`яснення порядку нарахування пенсії, не звертався, суд зазначає наступне.
За приписами статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної, влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист та його способи і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підставу для відмови у задоволенні позову, посилається на відсутність досудового врегулювання спору між позивачем та відповідачем.
Так, відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовано Законом України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з ст. 105 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.
Оскарження дій страхувальників чи виконавчих органів Пенсійного фонду здійснюється в разі, якщо страхувальником або посадовими особами виконавчих органів Пенсійного фонду порушено права і законні інтереси застрахованих осіб, створено перешкоди для здійснення прав і законних інтересів таких осіб внаслідок дій чи бездіяльності страхувальника, посадових осіб виконавчих органів Пенсійного фонду чи прийнятого виконавчими органами Пенсійного фонду рішення або покладено на застраховану особу чи пенсіонера обов`язки, які не передбачені цим Законом.
Отже, спеціальним законом у сфері пенсійного забезпечення не передбачено обов`язковості досудового врегулювання спору перед звернення до суду за захистом своїх прав та оскарженням дій пенсійного органу, а право застрахованої особи навпаки передбачено оскаржити дії органу пенсійного фонду як у досудовому порядку, так і в судовому порядку, тобто застрахованій особі надано право вибору скористатись для захисту своїх прав досудовим або судовим порядком вирішення спору.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 12.02.2019 року у справі № 914/2649/17 та у постанові від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 обов`язковість досудового врегулювання спору має бути прямо та чітко встановлена у законі відповідними процесуальними нормами.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 30.01.2018 року у справі № 419/316/15-ц обрання певного правового захисту, в тому числі досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи.
При цьому, Верховний Суд посилався на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спору).
Згідно з зазначеними рішення Конституційного Суду України право на судовий захист передбачено статтями 55,124 Конституції України та іншими статтями. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов`язок держави забезпечити захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур,одкак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.З урахуванням викладеного положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.
Позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.
Разом з тим, щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 158/1226/16-а, суд зазначає наступне.
Предметом спору у вищевказаній справі є визнання незаконними дії та бездіяльність пенсійного органу щодо відмови позивачу в призначенні пенсії по інвалідності, яку він і оскаржив в судовому порядку.
Суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач отримує пенсію за віком, яка призначена на підставі поданої ним заяви та документів. За позицією суду, вимоги позивача є безпідставні, оскільки він не звертався до Управління із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності. З висновками суду першої інстанції погодився суд апеляційної інстанції та суд касаційної інстанції.
Предметом спору у справі за позовом ОСОБА_1 є протиправність дій відповідача щодо зміни періодів страхового стажу, за яким обчислена заробітна плата для перерахунку розміру пенсії при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком без згоди позивача, без його волевиявлення, що суперечить положенням спи 99 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст.ст. 42,45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, у справі, за результатами якої Верховний Суд ухвалив постанову, на яку посилається відповідач, обставини справи інші ніж у справі, що розглядається за позовом ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, відповідно до якого, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 статті 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи усе наведене вище, суд робить висновок про обґрунтованість позовних вимог, які заявлені до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо включення періоду страхового стажу з 01.10.1996 року по 30.04.1998 року, з 01.05.2003 року по 31.01.2017 року до періоду, за яким обчислена заробітна плата для перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1998 року по 30.04.2003 року з 13.05.2017 року в межах шестимісячного строку до дати звернення до суду з позовом.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 768,40 грн підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо включення періоду страхового стажу з 01.10.1996 року по 30.04.1998 року, з 01.05.2003 року по 31.01.2017 року до періоду, за яким обчислена заробітна плата для перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу з 01.05.1998 року по 30.04.2003 року з 13.05.2017 року в межах шестимісячного строку до дати звернення до суду з позовом.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук