Справа № 160/5261/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5261/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року (головуючий суддя - Кальник В.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яка полягає у невиконанні обов`язку із затвердження протягом встановленого вимогами законодавства строку для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1266 гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області видати наказ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1266 для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів).

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради, на яку Відповідачем надана відповідь про необхідність погодження передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність з об`єднаними територіальними громадами. Відповідач не відмовив у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте, у той же час не здійснює встановлених вимогами ч.9 ст.118 ЗК України дій щодо затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність Позивача, такий спосіб дій Відповідача не ґрунтується на нормах закону і є протиправною бездіяльністю. Вказана земельна ділянка на момент подання заяви про затвердження проекту відведення земельної ділянки належить до державної форми власності, відповідач не має підстав ухилятись від виконання своїх повноважень та обов`язків, визначених статтею 122 та частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року по справі №160/5261/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено (а.с. 40-44).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 50-55).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що Відповідачем за результатами розгляду заяви Позивача було надано мотивоване рішення щодо відмови, викладене у формі листа від 10.05.2019 №Д-2328/0-1564/0/20-19 із зазначенням підстав відмови, що, на думку останнього, свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про протиправну бездіяльність збоку Відповідача щодо розгляду вказаної заяви Позивача. Крім того, заявник апеляційної скарги зазначає про те, що у рішенні щодо відмови, наданому Позивачу, Відповідачем зазначено про необхідність звернення Позивача до Личківської сільської об`єднаної територіальної громади для отримання погодження відповідно до Розпорядження КМУ від 31.01.2018 №60-р, після чого Позивач має повторно надати проект до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області для затвердження.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за заявою ОСОБА_1 в порядку частини 6 статті 118 Земельного кодексу України наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.06.2018 року №4-2398/15-18-СГ Позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га пасовищ за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів.

На замовлення Позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоленд-2000» () розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів) площею 2,00 га.

Висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про розгляд проекту землеустрою щодо погодження земельної ділянки від 19.12.2018 року №10103/82-19 даний проект землеустрою погоджено.

Згідно витягу від 22.03.2019 року №НВ-019 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого Відділом у Магдалинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки кадастровий номер :01:002:1266, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, не зареєстровані.

02.05.2018 року (вх. №Д-2328/0/21-18) Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про затвердження розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. До заяви додано оригінал витягу з ДЗК та оригінал проекту землеустрою.

За результатами розгляду поданої заяви, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано відповідь, оформлену листом від 10.05.2019 року №Д-2328/0-1564/0/20-19, у якому вказано, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №60-р передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Личківська сільська рада увійшла у Личківську сільську об`єднану територіальну громаду.

Також, у вказаному листі заявнику запропоновано звернутись до Личківської сільської об`єднаної територіальної громади для отримання погодження та надати повторно проект для затвердження.

Правомірність відмови Відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Позивача, оформленої листом від 10.05.2019 року №Д-2328/0-1564/0/20-19, є предметом судового розгляду у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Земельного кодексу України від 21.10.2001 №2768-III та Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-IV.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про погодження проекту землеустрою, висновку про погодження проекту землеустрою або про відмову в такому погодженні після спливу встановленого законом строку розгляду проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, з огляду на вказане має місце протиправна бездіяльність.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки Відповідач відмовив Позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безпідставно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, щодо зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у відповідності до поданих документів.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин 1-2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений статтею 123 Земельного кодексу України, відповідно до частини 4 якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

За приписами частини 6 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

За приписами частини 13 статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 5 статті 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами частини 8 статті 186-1 Земельного кодексу України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Перелік документів, які повинен подати заявник для розгляду питання щодо затвердження проекту землеустрою, визначений законом і є вичерпним. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється. Підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою є вичерпними. Відтак, будь-які дії, спрямовані на отримання від особи, яка звернулася з метою затвердження проекту землеустрою, додаткових матеріалів, в тому числі їх уточнення, прямо суперечать закону та є протиправними.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що виключними підставами для відмови у затвердженні проекту землеустрою можуть бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Як вбачається зі змісту наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-2398/15-18-СГ від 14.06.2018, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та зобов`язано погодити його з урахуванням розпорядження КМУ від 31.01.2018 № 60-р.

Вказаний наказ Позивачем не оскаржений та підлягає виконанню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 60-р від 31.01.2018 скеровано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 року забезпечити: формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності з подальшою передачею зазначених земельних ділянок у комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад згідно із статтею 117 Земельного кодексу України; передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної власності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіальних громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди таких земельних ділянок; здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Тобто, вказаний акт не встановлює обов`язок для зацікавленої в отриманні земельної ділянки особи погоджувати проектну документацію з відповідною об`єднаною територіальною громадою.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» розпорядження є актом Кабінету Міністрів України, який видається з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що мотиви відмови, викладені в листі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, є необґрунтованими, адже чинне законодавство забороняє вимагати інших погоджень проекту землеустрою, ніж встановлені відповідними нормами чинного законодавства.

Доказів прийняття рішення Радою відповідної об`єднаної територіальної громади щодо необхідності погодження проектів землеустрою, відповідачем не надано, лист-відповідь, направлений позивачеві, також не містить посилання на таке рішення.

Поряд із зазначеним, колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги на те, що зі змісту наданої Відповідачем до суду апеляційної інстанції копії наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08.11.2019 №4-3522/15-19-СГ, акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з додатком, передача відповідачем Личківській сільській об`єднаній територіальній громаді Магдалинівського району Дніпропетровської області у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 993,8641 га, розташованих за межами населених пунктів на території Личківської сільської об`єднаної територіальної громади Магдалинівського району Дніпропетровської області, відбулася лише 08.11.2019, тобто, значно пізніше надання Відповідачем відповіді від 10.05.2018 на заяву ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з пунктом 2 наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08.11.2019 №4-3522/15-19-СГ право власності Личківської сільської об`єднаної територіальної громади Магдалинівського району Дніпропетровської області на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Тобто, станом на дату розгляду справи судом першої інстанції (19.08.2019) права комунальної власності на спірну земельну ділянку у Личківської сільської об`єднаної територіальної громади Магдалинівського району Дніпропетровської області ще не виникло, а отже, доводи Відповідача про відсутність повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також, необхідно зазначити, що Відповідач не складав висновку про погодження проекту землеустрою або про відмову в такому погодженні після спливу встановленого законом строку, тобто, питання погодження проекту землеустрою у встановленому законом порядку не було розглянуто, що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Лист Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області «Про надання відповіді» на заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за змістом та формою не може вважатись «відмовою» у розумінні частини п`ятої статті 186-1 Земельного кодексу України.

Встановивши таку бездіяльність, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень усунути такі порушення шляхом зобов`язання розглянути у строки та в порядку, визначеному законом, відповідну заяву та документи, тоді як, в межах спірних правовідносин, зобов`язуючи Відповідача прийняти конкретне рішення, за відсутності самостійно прийнятого останнім раніше, суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження Відповідача, що не допустимо згідно з чинним законодавством.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у вказаній частині, не досліджував проект землеустрою та не перевіряв його на відповідність вимогам чинного законодавства, не встановлював достатність поданих Позивачем документів для затвердження проекту землеустрою, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для затвердження проекту землеустрою Позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято з дотриманням норм матеріального права, але з порушенням норм процесуального права, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі підлягає частковому скасуванню.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду у повному обсязі, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року по справі №160/5261/19 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проект землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, у відповідності до поданих документів.

Позов ОСОБА_1 у вказаній частині - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 стосовно затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :01:002:1266 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівского району Дніпропетровської області, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року по справі №160/5261/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова