Справа № 440/4434/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4434/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою, з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 26-32/, до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною та скасування відмови військової частини НОМЕР_1 у видачі наказу про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 18.07.2015 року по 05.04.2019 рік, що оформлена листом від 18.10.2019 року вих. №602, та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 видати наказ про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 18.07.2015 року по 05.04.2019 рік, який направити для проведення виплати до військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при звільненні з військової служби у запас, позивач, як учасник бойових дій, мав право на отримання грошової компенсації за невикористану у 2015-2019 роках додаткову відпустку, передбачену Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII. Однак, відповідачем не прийнято наказ та не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 18.07.2015 по 05.04.2019, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/4434/19, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у задоволенні клопотання третьої особи про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про заміну неналежного відповідача у справі №440/4434/19 - відмовлено. Залучено до участі у справі №440/4434/19 в якості співвідповідачів Військову частину НОМЕР_3 та Військову частину НОМЕР_2 , витребувано докази.

03 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву /а.с. 66-68/, у якому представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що Військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки Військова частина НОМЕР_1 не відмовляла ОСОБА_1 у видачі наказу про виплату компенсації невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій, та не повинна його видавати, так як позивач проходив службу і був звільнений з військової служби з Військової частини НОМЕР_3 , яка підпорядковується Військовій частині НОМЕР_1 , та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 . Зазначає, що ОСОБА_1 з рапортом про виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки не звертався.

14 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача Військової частини НОМЕР_2 на позовну заяву /а.с. 73-75/, у якому зазначено, що грошове забезпечення командиру військової частини НОМЕР_3 виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні (військова частина НОМЕР_2 ) на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю (військова частина НОМЕР_1 ). Майор ОСОБА_1 з 09.11.2004 по 05.04.2019 проходив військову службу на посаді начальника станції фельд`єгерсько-поштового зв`язку (командира військової частини НОМЕР_3 ) та знаходився в безпосередньому підпорядкуванні командира повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) м. Васильків Київської області. Тому, будь-які фінансові виплати позивачу, в тому числі, компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, мали здійснюватися виключно на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю (командира військової частини НОМЕР_1 ). Будь-яких наказів командира військової частини НОМЕР_1 стосовно виплати позивачу грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, до військової частини НОМЕР_2 не надходило.

20 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача Військової частини НОМЕР_3 на позовну заяву /а.с. 79/, у якому зазначено, що будь-які фінансові виплати позивачу, в тому числі грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій повинні здійснюватися виключно на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю (командира військової частини НОМЕР_1 ). Будь-яких наказів командира військової частини НОМЕР_1 стосовно виплати позивачу грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, до військової частини НОМЕР_3 не надходило.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача Військової частини НОМЕР_2 про залишення позову без розгляду у справі №440/4434/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. У задоволенні клопотання відповідача Військової частини НОМЕР_2 про розгляд справи №440/4434/19 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - відмовлено.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 13 грудня 2019 року №178 військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 майор ОСОБА_1 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 №51 від 09.11.2004 та призначений на посаду начальника станції фельд`єгерсько-поштового зв`язку. Проходив службу в даній військовій частині, та виключений зі списків особового складу військової частини відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 №29 від 05.04.2019 /а.с. 50/.

Довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 13 грудня 2019 року №179 підтверджено, що станція фельд`єгерсько-поштового зв`язку військова частина НОМЕР_3 , код НОМЕР_4 , знаходиться на всіх видах забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 та розміщена на її фондах відповідно до наказу Командувача військами ордена Червоного Прапора Північного Оперативного командування №5692 від 06.12.2003року /а.с. 51/.

ОСОБА_1 має статус ветерана війни-учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданим 18.07.2015, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 19/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №29 від 05.04.2019 майора ОСОБА_1 , начальника станції фельд`єгерсько-поштового зв`язку, звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.12.2018 №771 у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (за станом здоров`я) вважати таким, що справи та посаду здав 05 квітня 2019 року та з 05.04.2019 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів утримання, та направлено для зарахування на військовий облік до Полтавського ОМВК міста Полтави /а.с. 52/.

Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 із заявою від 10.10.2019 /в.ч. 15/, у якій просив командира військової частини НОМЕР_2 повідомити чи проведені з ОСОБА_1 розрахунки станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу (05.04.2019) щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також надати копію наказу про виплату відповідної компенсації, в разі їх проведення. У випадку, якщо такі розрахунки не проведені, просив: командира військової частини НОМЕР_1 видати наказ про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову пільгову відпустку учаснику бойових дій з 18.07.2015 по 05.04.2019; командира військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити відповідну компенсацію за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 18.07.2015 по 05.04.2019 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, тобто на 05.04.2019.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 18 жовтня 2019 року №602 /а.с. 13/ позивача повідомлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . 05.04.2019 наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №29 позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів утримання. Зазначено, що Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, не передбачено здійснення виплат особам, звільненим з військової служби та в установленому законодавством порядку виключених зі списків особового складу військових частин. Додатково повідомлено, що на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні з військової служби не надходив, а також наказ про виключення позивача зі списків частини військова частина НОМЕР_1 не видавала.

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 18 жовтня 2019 року №1761 /а.с. 14/ позивача повідомлено, що нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки було б здійснено військовою частиною НОМЕР_2 тільки в разі зазначення про це в наказі відповідного командира (начальника). Також нагадано, що військова частина НОМЕР_3 не є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_2 та не підпорядковується їй, а тільки перебуває на її фінансовому забезпеченні.

Таким чином, при звільненні зі служби, ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористану у 2015-2019 роках додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі з Закон - № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні діє особливий період від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 211/1546/16-ц.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки".

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (надалі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права сформовано у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі "Тимошенко проти України" (заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015 - 2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Відповідно до приписів пункту 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до приписів пункту 8 Положення про станцію фельд`єгерсько-поштового зв`язку військову частину НОМЕР_3 повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " станція підпорядкована командиру повітряного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " військова частина НОМЕР_1 м. Васильків, Київської області. Станція є юридичною особою, знаходиться на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , код НОМЕР_4 /а.с. 54/.

Однак, Військовою частиною НОМЕР_1 у порушення вимог Закону № 3551-ХІІ та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, при звільненні позивача з військової служби не видано наказ про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 18 липня 2015 року по 05 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05 квітня 2019 року, внаслідок чого у порушення вимог Закону № 3551-ХІІ та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, Військовою частиною НОМЕР_2 не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 18 липня 2015 року по 05 квітня 2019 року, оскільки Військова частина НОМЕР_3 , код НОМЕР_4 , знаходиться на всіх видах забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 та розміщена на її фондах відповідно до наказу Командувача військами ордена Червоного Прапора Північного Оперативного командування №5692 від 06.12.2003 року.

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 18 липня 2015 року по 05 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05 квітня 2019 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 18 липня 2015 року по 05 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05 квітня 2019 року.

Натомість, у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, оскільки судом обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, який є достатнім для захисту порушеного права ОСОБА_1 у даній справі, та лист Військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2019 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не може бути визнаний протиправним та скасований.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 12, 77, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 ), Військової частини НОМЕР_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 18 липня 2015 року по 05 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05 квітня 2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 18 липня 2015 року по 05 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05 квітня 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич