Справа № 240/12014/19
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 січня 2020 року м. Житомир

справа № 240/12014/19

категорія 109040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Демчук О.М.,

за участю:

представника позивача - Демчук Ю.М. (за довіреністю від 20.08.2019 за реєстр. №5922),

відповідач - не з"явився;

третьої особи - Назаренка С.С.;

представника третьої особи - Чудновця В.І. (за довіреністю від 23.01.2020 за реєстр. №75),

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Мала Бердичівська, 23, справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Ватульєва Максима Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Ватульєва Максима Володимировича від 17.06.2019 за індексним номером 47376701 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об"єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що державним реєстратором прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію об"єкта нерухомого майна від 17.06.2019 за індексним номером 47376701 відповідно до якого зареєстровано право власності на 1/1 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що рішення від 17.06.2019 за індексним номером 47376701 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на ціле домоволодіння, суперечить рішенню Богунського районного суду м.Житомира від 17.05.2017 у справі №295/15426/16-ц, у якому йде мова лише про 1/2 частину будинку, та створює юридичний колапс.

ОСОБА_1 також вказує, що оскаржуваним рішенням порушено її права, оскільки відповідач протиправно визнав факт належності ОСОБА_2 всього житлового будинку, що не відповідає дійсності, оскільки йому належить лише 1/2 частина (відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира), власником іншої 1/2 частини житлового будинку є позивач.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

У підготовче судове засідання 23.01.2020 прибули представник позивача, третя особа та представник третьої особи.

Відповідач у підготовче судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Причин неявки у судове засідання суду не повідомив.

У підготовчому судовому засіданні, 23.01.2020, судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі у зв"язку з тим, що даний спір не належить до предметної юрисдикції адміністративних судів.

Представник позивача заперечувала проти закриття провадження у справі, вважає, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства за правилами підсудності, встановленими положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Третя особа та її представник заперечували проти закриття провадження у справі.

Заслухавши думку представників учасників справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17.05.2017 у справі №295/15426/16-ц, залишеного без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 30.08.2017, за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування на 1/2 частину спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_3 - житловий будинок АДРЕСА_1 , жилою площею 62,7 кв.м., який належав спадкодавцеві ОСОБА_3 станом на день смерті - момент відкриття спадщини 26.03.1997 на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.1959 за реєстровим №3-2405 та договору купівлі-продажу від 24.02.1965 за реєстровим №3-455 (а.с.17-20, 21-23).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за №182909275 від 30.09.2019 державним реєстратором Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Ватульєвим Максимом Володимировичем 15.06.2019 за ОСОБА_2 зареєстроване право приватної власності (номер запису про право власності 32021100) на 1/1 житлового будинку, загальною площею 56,8 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №185420887 від 21.10.2019 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 1/1 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Суд, дослідивши предмет позову у даній справі, зазначає наступне.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» вживається у такому значенні - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Наведене узгоджується з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі №815/6945/16.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, у зв`язку із відсутністю у державного реєстратора законодавчо визначених підстав приймати спірне рішення.

Суд зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 (справа №810/1163/17), яка зазначила, що спір про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про скасування державної реєстрації права власності має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою вже зареєстровано право власності на це майно. При цьому належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора (приватного нотаріуса) як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав позивача) у спорі не змінює цивільно-правового характеру спору.

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто реєстраційні дії були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства чи ні.

Отже, спір у даній справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього майна з відповідачем - особою, яка не заперечує законності дій реєстратора по реєстрації за нею права власності на це нерухоме майно, тому спір має приватноправовий характер.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що дана справа не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства відповідним судом загальної юрисдикції, визначеним за правилами підсудності, встановленими положеннями Цивільного процесуального кодексу України, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі підлягає закриттю.

Частиною 2 ст.239 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Зважаючи на положення ч.2 ст.238 КАС України, сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 768,4 грн, підлягає поверненню.

Керуючись статтями 19, 238, 239, 243, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

ухвалив:

1. Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Ватульєва Максима Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її позовом до державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області Ватульєва Максима Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення відноситься до юрисдикції місцевого загального суду, визначеного за правилами підсудності, встановленими положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

3. Повернути ОСОБА_1 (ідн. номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений нею за подання до суду позовної заяви, судовий збір відповідно до квитанції №9 від 02.12.2019 у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 (сорок) коп.

4. Вступну та резолютивну частину ухвали складено у нарадчій кімнаті та проголошено 23 січня 2020 року.

5. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст ухвали складено 29 січня 2020 року