Справа № 120/3816/19-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2020 р. Справа № 120/3816/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому судовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною то зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що в липні 2019 року звернувся до відповідача з колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 кожному із заявників окремо, для ведення особистого селянського господарства, на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області.

Листом № КО-13195/0-2891/0/95-19 від 12.08.2019 року відповідач відмовив у задоволені клопотання позивачки. Вважаючи, що прийняття рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у формі листа не відповідає критеріям розпорядчого документу, яким повинно вирішуватися питання щодо надання дозволу або відому у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, представник позивача вказує на протиправну бездіяльність управління, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 25.11.2019 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Витребувано у відповідача документи, які стали підставою для відмови позивачці у задоволенні її клопотання.

На виконання вимог ухвали суду від 25.11.2019 та відповідно до положень статті 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

За правилами частини 6, 7 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

В даному випадку, вказує, що земельна ділянка, яку бажала отримати позивачка, була з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського призначення (01.01), що є відмінним від цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства (01.03), тому позивачці слід було звернутися з клопотанням про розробку проекту землеустрою.

Поряд із цим зазначив, що земельна ділянка площею 107,1451 га, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, що розташована на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району (за межами населеного пункту), кадастровий номер :05:003:0081, частину якої бажає отримати позивачка, відповідно до договору оренди землі № 18 від 26.08.2011 року, зі змінами внесеними додатковою угодою № 420 від 01.09.2016 року, перебуває в оренді ПП "Агротемп плюс".

З огляду на зазначене, вважає, що головне управління правомірно відмовило позивачці у задоволенні її клопотання. Стосовно прийняття рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у формі листа, звернув увагу на позицію Верховного суду викладену у постанові від 14.08.2018 року у справі № 826/1050/17.

Ухвалою від 02.01.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне підприємство "Агротемп Плюс".

Своїм правом на подання письмових пояснень щодо позову Приватне підприємство "Агротемп Плюс" не скористалося.

У судове засідання призначене на 22.01.2020 року учасники справи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, на адресу суду від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

За приписами частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. При цьому відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

09.07.2019 року позивачка звернулася до відповідача з колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 кожному із заявників окремо, для ведення особистого селянського господарства, на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області.

Листом № КО-13195/0-2891/0/95-19 від 12.08.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовив у задоволені клопотання позивачки. Підставою відмови зазначено відсутність можливості передбаченої положеннями статті 116, 118 ЗК України на безоплатну приватизацію земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою. Крім того, зазначив, що земельний масив із кадастровим номером :05:003:0090 передано у користування іншій особі згідного договору оренди землі.

Вважаючи протиправною бездіяльність управління щодо нерозгляду її клопотання, остання звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Порядок набуття права власності на земельні ділянки визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно із матеріалами справи, позивачка вирішила скористатися своїм законним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та з цією метою звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Статтею 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання із раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 ЗК України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно статті 25 Закону України "Про землеустрій" визначено види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Із нормою статті 25 Закону України "Про землеустрій" узгоджуються норми статті 56 вказаного Закону, якими передбачено вимоги до технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та її склад.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЗК України, надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

Визначаючись з приводу правомірності відмови відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, суд звертає увагу на положення частини 6 статті 79 ЗК України.

Частиною 6 статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства посилався саме на частину 6 статті 79-1 ЗК України.

Суд зазначає, що зміст частини 6 статті 79-1 ЗК України вказує на те, що з метою формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, заявники повинні отримати дозвіл на розроблення відповідної технічної документації із землеустрою, однак, лише при умові, що при цьому не відбудеться зміна цільового призначення такої ділянки.

Із клопотання ОСОБА_1 встановлено, що позивачка разом із іншими заявниками просила надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Натомість представником відповідача суду у відзиві було зазначено, про те, що за видом використання бажана для позивачки земельна ділянка належить до земель запасу у межах категорії земель сільськогосподарського призначення, а саме "для ведення товарного сільськогосподарського призначення".

Оцінюючи наведені обставини, суд також бере до уваги, що за основним цільовим призначенням землі поділяються на категорії, однією із яких є категорія земель сільськогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Як передбачено Класифікацією видів цільового призначення земель, що затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, категорія земель сільськогосподарського призначення за видами цільового призначення поділяється у тому числі на землі: 01.01 - Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 01.02 - Для ведення фермерського господарства; 01.03 - Для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 статті 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Тому, враховуючи, що позивачка звернулася до органу Держгеокадастру із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а земельна ділянка, яку позивачка бажає отримати у власність, є сформованою з цільовим призначенням - землі "для ведення товарного сільськогосподарського призначення", ОСОБА_1 фактично виявила намір отримати частину вказаної земельної ділянки, що потребує зміни її цільового призначення.

Зазначене вказує на те, що позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, проте подані нею документи свідчать про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Судом також встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачеві дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки стало посилання на те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка передана у користування іншій особі згідно договору оренди.

В матеріалах справи містяться копія додаткової угоди № 420 від 01.09.2016 року до договору оренди землі № 18 від 26.08.2011 року та копія витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копії поземельних книг згідно яких земельна ділянка кадастровий номер :05:003:0081 знаходиться в оренді Приватного підприємства "Агротемп Плюс".

З огляду на зазначене, суд зауважує, що дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на підставі статті 118 Земельного кодексу України може бути надано лише на вільну земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про правомірність відмови в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки у разі, якщо земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні інших осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.05.2019 року по справі № 826/765/17.

Щодо вимоги позивачки про визнання бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо нерозгляду її клопотання суд зазначає таке.

Як слідує із матеріалів справи, 09.07.2019 року позивачка звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з колективним клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.08.2019 року № КО-13195/0-2891/0/95-19 позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Згідно підходів ЕСПЛ рішення суду у подібних спорах між громадянином та державним органом повинно ухвалюватися таким чином, щоб унеможливлювати звернення громадянина до суду повторно з цього ж самого приводу.

Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (рішення Європейського суду з прав людини Олссон проти Швеції від 24.03.1988).

За змістом приписів частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Вищенаведене положення не містить приписів якими встановлюється обов`язок приймати рішення (зокрема про відмову у наданні дозволу) у формі наказу.

Відповідно до Положення "Про Головне управління Держгеокадастру в області", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року не встановлено обов`язку (вимоги) приймати всі рішення у формі наказу.

Крім того варто зауважити, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області є офіційним документом, зареєстрованим у електронній системі документообігу за підписом заступника керівника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що жодним чином не позбавляє скаржника вчиняти будь-які дії стосовно її оскарження у судовому порядку.

З даного приводу Верховний Суд, у постанові від 14.08.2018 року по справі №826/1050/17 поміж іншого дійшов висновку про те, що законодавством, яке регулює земельні відносини не встановлено вимог до форми висновків уповноважених органів за результатами розгляду клопотань осіб, зацікавлених в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення. Єдина вимога до такої відмови, передбачена Земельним кодексом України, - це її належна мотивація.

Суд враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, що викладені в постанові від 14.08.2018 року по справі №826/1050/17, підстав для задоволення вимоги позивачки про визнання бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо нерозгляду її клопотання від 09.07.2019 року, у суду не має.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21027, )

Суддя Мультян Марина Бондівна