Справа № 815/6178/17
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 січня 2020 року

Київ

справа №815/6178/17

адміністративне провадження №К/9901/53837/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

головуючого - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Кашпур О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/6178/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області,Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року (головуючий суддя - Бутенко А.В.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року (головуючий суддя - Шляхтицький О.І., судді - Потапчук В.О., Семенюк Г.В.)

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДФС в Одеській області про звільнення ОСОБА_1 від 07 листопада 2017 року № 1301-0;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС в Одеській області;

- стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн 00 коп.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що 07 листопада 2017 року Наказом № 1301-1 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС в Одеській області на підставі частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Тобто припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення в разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування, однак така підстава не може бути застосована, оскільки не було встановлено строк випробування, тобто не визначено підставу звільнення. Звільнення відбулось за відсутності попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, що є грубим порушенням вимог трудового законодавства України.

Крім того, позивач є інвалідом другої групи з 06 листопада 2017 року внаслідок погіршення здоров`я через постійну важку працю, отже вирішувати питання щодо звільнення необхідно було вже після отримання інвалідності. Також позивач зазначає, що звільнення відбулось майже через два тижні після виходу на роботу та початку виконання професійних обов`язків.

Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їхнього ухвалення

3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року - без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням вимог частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» та з урахування листків непрацездатності, які знаходяться в матеріалах справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. У червні 2018 року позивач подала касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просила:

- скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року;

- ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

5. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу.

5.1. Позивач у касаційній скарзі посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень порушено норми матеріального права. Мотивує свої вимоги тим, що після тривалої відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю 24 жовтня 2017 року позивач приступила до виконання своїх посадових обов`язків, а звільнення її з посади відбулося тільки 07 листопада 2017 року.

Позивач також зазначає, що судами попередніх інстанцій було неправильно витлумачено Закон України «Про державну службу», яким визначено право суб`єкта призначення прийняти рішення про припинення державної служби після встановлення факту нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності та не встановлено строк, протягом якого може бути прийняте відповідне рішення про припинення державної служби.

ОСОБА_1 вважає, що підстава припинення державної служби з ініціативи суб`єкта призначення в період тимчасової непрацездатності може бути застосована в випадку коли можна було б припинити державну службу саме у період тимчасової непрацездатності, а не тоді, коли особа вже приступила до виконання своїх посадових обов`язків.

5.2. Відповідачем до суду надано відзив в якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління ДФС в Одеській області в порядку переведення наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 01 лютого 2016 року №17-о «Про переведення працівників ГУ ДФС в Одеській області».

20 жовтня 2017 року в.о. начальника управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС в Одеській області Кондрашенко Г.М. звернулась до начальника ГУ ДФС в Одеській області з доповідною запискою від 20 жовтня 2017 року № 209/11/15-32-05-03-05 щодо нез`явлення позивача на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд.

Відповідно до доповідної записки, в.о. начальника управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС в Одеській області Кондрашенко Г.М. було запропоновано дати доручення управлінню по роботі з персоналом ГУ ДФС в Одеській області з`ясувати причини тривалої відсутності на робочому місці та доцільність перебування на державній службі, відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

07 листопада 2017 року наказом Головного управління ДФС в Одеській області №1301-о позивача було звільнено з посади на підставі пункту 2 статті 87 Закону України «Про державну службу».

30 листопада 2017 року наказом Головного управління ДФС в Одеській області №1355-о було внесено зміни до наказу №1301-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та замінено слово «пункт» на слово «частина», про що позивач була повідомлена листом від 07 грудня 2017 року.

Судами попередніх інстанцій досліджено копії табелів обліку використання робочого часу за 2017 рік щодо ОСОБА_1 встановлено, що в період з 18 квітня 2017 року по 22 травня 2017, з 22 червня 2017 року по 23 жовтня 2017 року позивач не з`являлася на службу внаслідок тимчасової непрацездатності, що підтверджено, зокрема: листок непрацездатності Серія АДЖ № 409032 (звільнено від роботи з 18.04.2017 по 03.05.2017); листок непрацездатності Серія АДЖ № 714486 (звільнено від роботи з 04.05.2017 по 22.05.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ № 299318 (звільнено від роботи з 21.06.2017 по 27.06.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ № 299521 (звільнено від роботи з 28.06.2017 по 19.07.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ № 299344 (звільнено від роботи з 20.07.2017 по 17.08.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ №. 299372 (звільнено від роботи з 18.08.2017 по 05.09.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ № 299687 (звільнено від роботи з 06.09.2017 по 19.09.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ № 299903 (звільнено від роботи з 20.09.2017 по 03.10.2017); листок непрацездатності Серія АГШ № 701933 (звільнено від роботи з 04.10.2017 по 17.10.2017); листок непрацездатності Серія АГЗ № 299816 (звільнено від роботи з 18.10.2017 по 23.10.2017)

Рішення про звільнення ОСОБА_1 було прийнято на підставі результатів розгляду доповідної записки в.о. начальника управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності ГУ ДФС в Одеській області Кондрашенко Г.М. та листків непрацездатності від 18.04.2017, від 04.05.2017, від 21.06.2017, від 28.06.2017, від 20.07.2017, від 18.08.2017, від 06.09.2017, від 20.09.2017, від 04.10.2017, від 18.10.2017 року.

На підставі вищевикладеного, 20 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Головного управління ДФС в Одеській області, в якій зазначила про незаконне звільнення її з посади та просила поновити її на посаді. Дане звернення містило копію відповіді Первинної профспілкової організації працівників Головного управління ДФС в Одеській області та копію довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності.

Головне управління ДФС в Одеській області листом від 07.12.2017 №8067/К/15-32-04-03-20 надало позивачу відповідь у якій викладено підстави звільнення та наголошено про прийняття наказу від 30 листопада 2017 року №1355-0 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 07.11.2017 року №13.01-0 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

8. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

9. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, її проходження, припинення, визначенні Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

10. Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

11. Частиною другою статті 87 Закону України "Про державну службу" передбачено дві підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме: перша - нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; друга - нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Стосовно доводів скаржника про те, що її звільнили через два тижні після того, як вона вийшла на роботу після відсутності внаслідок тимчасової непрацездатності, Суд зазначає, що пунктом 2 частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що за державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звільнено наступного дня після встановлення інвалідності, тобто, посаду за позивачем було збережено як до відновлення працездатності, так і до встановлення інвалідності, Таким чином, аргументи позивача викладені в касаційній скарзі про необхідність встановлення наявності інвалідності під час перевірки доцільності перебування на державній службі, Суд не приймає до уваги.

12. Наявність таких підстав припинення державної служби обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.

13. Погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає, що порушень норм Закону України "Про державну службу" при припиненні державної служби Капустянчик О.В. не встановлено.

14. Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та за законами України, за наявності підстави, передбаченої частиною другою статті 87 Закону України "Про державну службу".

15. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України суди дійшли правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

16. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права .

17. Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

18. Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

19. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року в цій справі залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

О.В. Кашпур