Справа № 360/5222/19
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5222/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України в Луганській області щодо неврахування до загального страхового стажу періоди роботи з 24.04.1978 по 22.03.2016 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 заведеної 24.04.1978;

- визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України № 6038/03-18 від 23.10.2019 про відмову в призначені мені пенсії за віком;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України в Луганській області врахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 24.04.1978 по 16.04.1979, з 18.04.1979 по 21.10.1986, з 17.11.1986 по 01.09.2001,з 12.02.2002 по 06.02.2003, з 21.04.2003 по 05.06.2003, з 21.08.2006 пo 22.03.2016 на підставі трудової книжки НОМЕР_1 заведеної 24.04.1978;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України в Луганській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком з 04.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою. 22.10.2019 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Рішенням № 6038/03-18 від 23.10.2019 відповідач відмовив в призначені пенсії посилаючись на відсутність необхідного загального стажу для призначення пенсії за віком відповідно до вимог п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення обґрунтоване неможливістю взяти до розрахунку стаж роботи підтверджений трудовою книжкою НОМЕР_1 заведену 24.04.1978, у зв`язку із виправленнями в даті народження (натертістю) на титульному аркуші, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення за №58 від 29.07.1993.

Крім того, відповідачем надало оцінку записам в трудовій книжці про період роботи з 17.11.1986 по 21.01.1994 на Луганській швейній фабриці, та період знаходження на обліку в Лутугинському центрі зайнятості з 12.02.2002 по 06.02.2003, відповідно до якої також не враховує зазначені періоди роботи у зв`язку з неможливістю ідентифікувати підприємство по відтиску печатки на запису про звільнення та у зв`язку із відсутністю печатки на запису про зняття з обліку у Лутугинському центрі зайнятості.

З посиланням на норми Конституції України, 3акону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач вважає прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за вікомзавчасним, що позбавляє права на соціальний захист у старості, який гарантовано Конституцією України.

20 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) відповідачем надано відзив на позовну заяву (арк. спр. 77-78), в якому відповідач зазначив, що позивач звернулась 22.10.2019 до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви позивача та наданих документів, відповідачем відмовлено у призначені пенсії (рішення від 23.10.2019 № 6038/03-18), загальний стаж роботи позивача складає 10 років 09 місяців 16 днів, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон У» 1058-1V).

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 01.01.2019 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня до 30 вересня 1960 року.

За статтею 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж в Україні обчислюють лише з 1 січня 2004 року. Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначені ст. 56 Закону № 1788-ХІІ. Страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком № 637. До 2004 року до загального стажу роботи позивачу зараховані час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 11.10.1988. З 2004 року зарахування відбувалось на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Для призначення пенсії не можливо врахувати трудову книжку серії НОМЕР_1 від 24.04.1978, а саме на титульному аркуші трудової книжки позивача в даті народження наявне виправлення (натертість), яке не має належного засвідчення відповідно до нормативно-правового документа, який діяв до 17.08.1993.

Також, у разі врахування даної трудової книжки при призначенні пенсії не можливо було б врахувати період роботи з 17.11.1986 по 21.01.1994 на Луганській швейній фабриці у зв`язку з неможливістю ідентифікувати підприємство по відтиску печатки на запису про звільнення. Не можливо зарахувати період знаходження на обліку в Лутугинському районному центрі зайнятості з 12.02.2002 по 06.02.2003 у зв`язку з відсутністю на записі про зняття з обліку печатки організації.

Відповідач вважає свої дії правомірними, позовні вимоги необгрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 16 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, призначено судове засідання на 09.01.2020 (арк. спр. 1-3).

09.01.2020 розгляд справи відкладено на 30.01.2020 у зв`язку з неявкою сторін (арк. спр. 46).

Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи без участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві просив суд розглянути справу за відсутності відповідача.

Відповідно частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного, суд вирішив розглянути адміністративну справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), судом встановлено.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено копіями документів, а саме: паспорта громадянина України (арк. спр. 8-9), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 9, 81), довідки від 24.11.2016 № 920-17329 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 10, 87).

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 12, 88).

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 ОСОБА_1 після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_1 (арк. спр. 11, 89).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 (арк. спр. 14-17, 84-86) від 24.04.1978 на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що до неї внесено, зокрема, такі записи:

1. 24.04.1978 призначена бухгалтером обласного комітету;

2. 28.06.1978 переведена ст. бухгалтером обл. ССК ДОСА АФ;

3. 16.04.1979 звільнення за ст. 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням);

4. 18.04.1979 прийнята тимчасово бухгалтером;

5. 12.07.1982 переведена інженером з праці;

6. 17.10.1983 переведена старшим інженером з праці та зарплати;

7. 21.10.1986 звільнена за ст. 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням);

Ворошиловградська швейно-трикотажна фабрика

8. 17.11.1986 прийнята старшим інженером планово - виробничого відділу;

9. 07.03.1990 переведена конфікционером;

10. 12.08.1991 Ворошиловградська швейно-трикотажна фабрика спортивних виробів перейменована в Луганську швейну фабрику «Динамо»;

11. 16.06.1993 переведена інженером з техніки безпеки;

12. 01.09.1993 переведена техніком по ТБ;

13. 21.01.1994 звільнена по переведенню на Луганську швейну фабрику «Динамо» філіал фірми «Динамо» Ентерпрайс, ст. 32 КЗпП України;

14. 21.01.1994 філіал фірми «Динамо» Ентерпрайс, прийнята по переводу з Луганської швейної фабрики «Динамо» техніком по ТБ;

15. 20.05.1998 звільнена по переводу на Луганську швейну фабрику «Динамо» Центрального фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України;

16. 20.05.1998 Луганська швейна фабрика «Динамо» Центрального фізкультурно - спортивного товариства «Динамо» України прийнята техніком по ТБ;

17. 01.09.2001 звільнена по ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства;

Лутугинський районний центр зайнятості

18. 12.02.2002 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

19. 06.02.2003 припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

Національний інститут менеджменту

20. 21.04.2003 зарахована слухачем інституту за курсом «Бух. облік по національним стандартам»;

21. 05.06.2003 відрахована з чила слухачів у зв`язку із закінченням строку навчання;

Відокремлений підрозділ «шахто управління Луганське» ВП «Соцвугілля»

22. 21.08.2006 прийнята учнем гірника поверхні першого розряду;

23. 28.09.2016 переведена гірником поверхні другого розряду;

24. 01.09.2008 у зв`язку з реорганізацією шляхом виділення структурних підрозділів з ВП ш/у «Луганське» ДП «Луганськвугілля» перейменоване в ВП «Соцвугілля» ДП «Луганськвугілля» в порядку ст. 32 абз 2 КЗпП України;

ВП «Соцвугілля» ДП «Луганськвугілля»

25. 01.09.2008 приступила до роботи гірником поверхні 2 розряду АБК дільниці № 1;

26. 17.05.2010 переведена робітником адміністративно - побутового комбінату дільниці № 1;

27. 01.09.2010 у зв`язку з реорганізацією і припиненням діяльності ВП «Соцвугілля» ДП «Луганськвугілля» дільниця № 1 приєднано до ВП ш/у «Луганське» ДП «Луганськвугілля»;

Відособлений підрозділ шахтоуправління «Луганське» Державного підприємства «Луганськвугілля»

28. 01.09.2010 введена в штат робочою виробничої бані;

29. 22.03.2016 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

22.10.2019 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, зареєстрована за № 1777 (арк. спр. 79-80), надавши документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, довідку ВПО, свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб.

Рішенням відповідача № 6038/03-18 від 23.10.2019 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком від 22.10.2019 (арк. спр. 18-19, 94-95).

20.11.2019 позивач повторно звернулась до відповідача із заявою довільної форми (арк. спр. 35-37) надавши: спільний наказ ДП «Луганськвугілля» № 516к, № 631 від 21.08.2010; наказ ДП «Луганськвугілля» від 17.05.2010 №308-к; наказ ВП «Шахтоуправління «Луганське», ДП «Луганськсоцвугілля» від 27.09.2006 №1001/к; наказ ДП «Луганськвугілля» від 19.08.2008 №37-к, №980/к; наказ ВП «Шахтоуправління «Луганське», ДП «Луганськвугілля» від 21.08.2006 №870/к; довідку от 18.11.2019 б/н; довідку от 25.12.2013 б/н; архівну довідку від 07.11.2019 №2914; архівну довідку від 07.11.2019 №2915; довідку від 06.11.2019 №1486, №1487, №1488, №1489, довідку від 28.10.2019 №13/03-2224.

Листом № 375/Б-14 від 04.12.2019 відповідач повідомив позивача про неможливість врахування вказаних довідок з посиланням на те, що їх видано незаконними формуваннями (арк. спр. 38-39).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1999-2014 роки за формою ОК-5 від 21.10.2019 за персоніфікованими відомостями номер облікової картки: НОМЕР_3 , ПІБ ОСОБА_1 в Реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про страхувальників застрахованих осіб, а саме за: червень - грудень 1999 року, серпень- грудень 2006 року, 2007 рік, 2008 - 2013 роки та січень - травень 2014 року (арк. спр. 90-91).

Разом з тим, в довідці за формою ОК-5 від 21.10.2019 наявні записи про страхувальників: Луганська швейна фабрика «Динамо - інтерпрайс», Лутугинський районний центр зайнятості, ВП шахтоуправління «Луганське» ДП «Луганськвугілля», ВП шахтоуправління «Луганське» та ВП «Соцвугілля» ДП «Луганськвугілля».

Згідно протоколу від 23.10.2019 позивачу пенсію не призначено, зараховано страховий стаж 10 років 9 місяців 16 днів, з яких: 12.09.1988 - 11.09.1991 (3 роки), 01.08.2006 - 18.08.2006 (18 днів), 01.09.2006 - 28.04.2013 (6 років 7 місяців 28 днів), 01.05.013-31.05.2014 (1 рік 1 місяці) (арк. спр. 92-93).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантується всім непрацездатним громадянам України відповідно до Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з статтею 7 Закону № 1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону № 1788-ХІІ, виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України. Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

За приписами статті 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Судом встановлено, що відповідач, відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 17.11.1986 по 21.01.1994, посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 зазначаючи, що підставою не зарахування спірного періоду є неможливість ідентифікувати підприємство по відтиску печатки на запису про звільнення (запис 13).

Суд звертає увагу, що записи трудової книжки позивача містять відомості щодо призначення, звільнення та переведення позивача з 17.11.1986 по 21.01.1994, що є підтвердженням трудової діяльності позивача.

Щодо неможливості ідентифікації підприємства по відтиску печатки суд зазначає, що позивач звільнена з посади у зв`язку з переведенням на підставі наказів датованих 21.01.1994 за порядковими номерами 5 та 6.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження спірного періоду надано до суду довідки №№ 2914, 2915 від 07.11.2019, б/н від 18.11.2019 (арк.спр. 29), які підтверджують факт перебування позивача на посадах, зазначених в трудовій книжці.

Крім того, записами трудової книжки та довідками підтверджено період роботи позивача з 21.01.1994 по 01.09.2001.

Вказані довідки позивач надала відповідачу разом із заявою 22.11.2019.

Листом № 375/Б-14 від 04.12.2019 відповідач відмовив у врахуванні довідок, фактично надавши оцінку відомостям викладених у довідках.

Суд критично оцінює посилання відповідача на неможливість врахувати трудову книжку позивача у зв`язку з виправленням (натертістю) в даті народження та титульному аркуші, та зазначає.

При зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, позивач надала серед іншого копію свідоцтва про народження та копію свідоцтва про укладення шлюбу.

На титульному аркуші трудової книжки здійснено записи щодо дати народження, яка відповідає даним свідоцтва про народження і паспорту громадянина України та зміни прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » із зазначення серії та номеру свідоцтва про укладення шлюбу.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що надані позивачем документи у сукупності надавали можливість відповідачу встановити те, що трудова книжка НОМЕР_1 , дата видачі 24.04.1978, належить позивачу.

Так, згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд погоджується з твердженням позивача, що саме на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Щодо неврахування наданих довідок відповідачем, суд зазначає.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Суд приймає до розгляду зазначені довідки.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала таку довідку.

Спірні періоди роботи позивача, зазначені в довідках, фактично підтвердженні записами у трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що подані позивачем довідки містять усі необхідні відомості про трудовий стаж позивача у визначений спірний період, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Тобто, вказані довідки повинні бути враховані відповідачем при визначенні трудового стажу позивача.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (абзац п`ятий);

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку (абзац двадцять п`ятий).

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом (частина друга статті 21 Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 21 Закону № 1058-IV закріплено, що персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості:

1) умовно-постійна частина персональної електронної облікової картки: унікальний номер електронної облікової картки; серія, номер і найменування документа, що посвідчує особу; прізвище, ім`я та по батькові на момент створення електронної облікової картки; прізвище, ім`я та по батькові на поточний момент; прізвище при народженні; дата народження; місце народження; стать; адреса місця проживання; адреса, за якою здійснено реєстрацію місця проживання; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті); унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі; громадянство; номер телефону (за згодою); відмітка про смерть;

2) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат: код згідно з ЄДРПОУ або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті) страхувальника (платника); рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків за відповідний місяць; страховий стаж; кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць; ознака особливих умов праці, що дають право на пільги в системі пенсійного забезпечення; сума заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць;

3) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає виплату за рахунок коштів Пенсійного фонду пенсії застрахованій особі за місяцями: номер електронної пенсійної справи; номер архівної електронної пенсійної справи в електронному архіві пенсійних справ; дата, з якої призначено пенсію; поточний місяць нарахування (перерахунку, індексації) пенсії; сума періодів страхового стажу; коефіцієнт страхового стажу; коефіцієнт заробітної плати (доходу, грошового забезпечення); заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для обчислення, перерахунку, індексації пенсії на поточний момент; поточний розмір пенсії для виплати; відомості про членів сім`ї, які перебувають на утриманні застрахованої особи, та її дітей; інформація про уповноважену особу, яка одержала звернення про призначення (перерахунок) пенсії;

4) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає участь застрахованої особи в накопичувальній системі пенсійного страхування, стан накопичувального пенсійного рахунку застрахованої особи або здійснення виплат її спадкоємцям за рахунок коштів, що обліковуються на такому рахунку, а також відомості про стан індивідуального пенсійного рахунку застрахованої особи в недержавному пенсійному фонді - суб`єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення та здійснення їй пенсійних виплат: сума заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) учасника накопичувальної пенсійної системи, з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума страхових внесків, сплачена до накопичувальної системи пенсійного страхування за останній звітний рік; дата перерахування страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування; кількість одиниць пенсійних активів застрахованої особи в накопичувальній системі пенсійного страхування; загальна сума коштів застрахованої особи в накопичувальній системі пенсійного страхування; реквізити обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення, з яким укладено пенсійний контракт, реквізити адміністратора і зберігача такого фонду; сума коштів, що обліковується на індивідуальному пенсійному рахунку застрахованої особи в недержавному пенсійному фонді - суб`єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення; сума одноразової виплати, сплаченої відповідно до статті 56 цього Закону застрахованій особі в накопичувальній системі пенсійного страхування або її спадкоємцю, дата такої виплати; реквізити страхової організації, з якою укладено договір страхування довічної пенсії (у разі укладення); дата укладення договору страхування довічної пенсії та розмір страхової виплати за цим договором (у разі укладення); сума коштів, перерахована з накопичувальної системи пенсійного страхування страховій організації, обраній застрахованою особою, для оплати договору страхування довічної пенсії, дата її перерахування; сума штрафної санкції та пені, сплачена агентом-страхувальником за несвоєчасне перерахування сум страхових внесків на користь учасника накопичувальної системи пенсійного страхування, дата її сплати; відмітка про дату смерті застрахованої особи;

5) частина персональної електронної облікової картки, яка відображає звернення застрахованої особи, надання інформації про застраховану особу та інші відомості щодо реалізації прав застрахованої особи у системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфіковані відомості, внесені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя цієї особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових носіях та/або в електронній формі за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперової та електронної форм документа.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно абз 4 частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня до 30 вересня 1960 року (абз 23 частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV).

На момент звернення (22.10.2019) до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 виповнилось 59 років, отже, вона досягла віку, який надає їй право на звернення до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком.

Частиною першою статті 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) визначено:

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб (пункт 1);

Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (пункт 7).

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону № 2464-VI Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац другий частини третьої статті 16 Закону № 2464-VI).

Частиною першою статті 20 Закону № 2464-VI визначено, що Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 20 Закону № 2464-VI на кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка, до якої включаються такі відомості:

1) умовно-постійна частина картки: унікальний номер електронної облікової картки; номер посвідчення застрахованої особи; прізвище, ім`я та по батькові на момент створення електронної облікової картки; прізвище, ім`я та по батькові на поточний момент; дата народження; стать; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та серія, номер і назва документа, з якого взяті відомості до персональної облікової картки; громадянство; номер телефону (за згодою); відмітка про смерть;

2) частина картки, що відображає загальний страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування: ідентифікаційний номер платника (крім осіб, які через релігійні або інші переконання відмовилися від ідентифікаційного номера); рік, за який внесено відомості; розмір єдиного внеску за відповідний місяць; сума сплаченого єдиного внеску за відповідний місяць; професійна назва роботи; посада; дані про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування; сума виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума призначеної пенсії; кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць; інша інформація, необхідна для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; інформація про страхові випадки: дата страхового випадку; вид страхового випадку;

3) частина картки, що відображає здійснення виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування: вид страхової виплати; вид соціальної пільги; вид соціальної виплати; дата, з якої призначено виплату; дата початку та закінчення виплати (пільги); сума виплати (помісячні суми виплати); індексація страхової виплати.

Персоніфіковані відомості, включені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових та/або електронних носіях за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперового та електронного документів (абзац дев`ятий пункту 3 частини третьої статті 20 Закону № 2464-VI).

Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення (частина п`ята статті 20 Закону № 2464-VI).

Згідно з частиною шостою статті 20 Закону № 2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 1999-2014 роки за формою ОК-5 від 21.10.2019 з червня 2014 року по 22.03.2016 страхові внески за застраховану особу - позивача не сплачувались, а тому дії відповідача по неврахуванню вказаного період суд вважає правомірними.

Крім того, місцезнаходження відособленого підрозділу шахтоуправління «Луганське» Державного підприємства «Луганськвугілля» м. Луганськ.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Згідно з абзацом 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. За даними Переліку місто Луганськ віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" від 16.09.2014 № 1680-VII запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

17.03.2015 Верховною Радою України також прийнято постанову № 252-VIII "Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування", якою передбачено, що до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19.09.2014.

Місто Луганськ відноситься до населених пунктів, які розташовані на території, обмеженій державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена п.1 постанови 252-VII, а відтак офіційно встановлено, що місто Луганськ є тимчасово окупованою територією України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог в цій частині.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено періоди роботи позивача: 24.04.1978 по 16.04.1979 (11 місяців 22 дня), з 18.04.1979 по 21.10.1986 (7 років 6 місяців 3 дні), з 17.11.1986 по 01.09.2001 (14 років 9 місяці 16 днів, з яких відповідачем зараховано 3 роки з 12.09.1988 по 11.09.1991, тобто не зараховано 11 років 3 місяці 14 днів).

При цьому відповідачем зараховано лише 10 років 9 місяців 16 днів та не зараховано 20 років 3 місяці 11 днів.

Тобто, позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком мала необхідний вік (59 років) та стаж роботи (понад 26 років) для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-VІ, який склав 31 рік 1 місяць 27 днів.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що порушення прав позивача здійснено внаслідок прийняття відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії № 6038/03-18 від 23.10.2019, суд, з`ясувавши, що прийняття цього рішення передувало діям, визнає протиправним зазначене рішення, оскільки саме рішення, а не бездіяльність створює відповідні правові наслідки.

Щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу спірні періоди, суд вважає за необхідне відмовити з огляду на таке.

Порушене право позивача полягає у відмові суб`єкта владних повноважень здійснити перерахунок пенсії з урахуванням спірного періоду.

У межах спірних правовідносин способом судового захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення відповідача та у межах спірних правовідносин з метою відновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, зобов`язати призначити пенсію за віком за заявою від 22.10.2019, а не зарахувати спірний період роботи до загального стажу.

Отже, обраний позивачем спосіб судового захисту в цій частині позовних вимог не відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах не є необхідним.

Згідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити частково.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер і позов підлягає задоволенню частково з коригування способу захисту, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсіонного фонду України № 6038/03-18 від 23.10.2019 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України в Луганській області (місце знаходження: 92800, Луганської області, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, код за ) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), пенсію за віком з 04 серпня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодське об`єднане управління Пенсіонного фонду України в Луганській області (місце знаходження: 92800, Луганської області, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива