Справа № 569/8377/19
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/8377/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Рiвненський мiський суд

Рівненської області

в особi суддi - Ковальова І.М.,

при секретарі Соломон О.М.

pозглянувши у вiдкpитому судовому засiданнi в мiстi Рiвне спpаву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про поновлення процесуального строку на звернення до суду, визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил, закриття провадження по справі,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до Волинської митниці ДФС про поновлення процесуального строку на звернення до суду, визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил, закриття провадження по справі звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд поновити процесуальний строк на звернення до суду, а позов задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях наданих суду в судовому засіданні, постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Миколайовича від 03 квітня 2019 року у справі про порушення митних правил №0658/20500/19 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 56 887 гривень 47 копійок скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судове засідання представник відповідача повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Згідно поданого відзиву на адміністративний позов представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.289 КАС України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови про порушення митних правил позивач отримав 19 квітня 2019 року, про що ним було зроблено відмітку на поштовому конверті. Тобто поза межами строків на оскарження постанови. За таких обставин, оскаржити постанову в строк встановлений законом позивач не мав можливості з незалежних від нього причин, так як йому не було відомо ні про наявність постанови ні про її зміст.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Мушта проти України, no 8863/06 від 18 листопада 2010 року суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У справі Пономарьов проти України, no. 3236/03 від 03 квітня 2008 року суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач оскаржувану постанову від 03 квітня 2019 року отримав лише 19 квітня 2019 року, тому суд вважає, що строк на оскарження постанови пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Судом встановлено, що постановою Волинської митниці ДФС (далі по тексту митниця, відповідач) від 03 квітня 2019 року у справі про порушення митних правил №0658/20500/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 56 887 гривень 47 копійок.

Зі змісту постанови вбачається, що 25 січня 2018 року, ФОП ОСОБА_2 (митний брокер), діючи в інтересах позивача відповідно до усного договору «про надання послуг по декларуванню та митному оформленню товарів та транспортних засобів» №642/1 від 13 квітня 2018 року подала до Волинської митниці ДФС митну декларацію №UA205090/2018/005379 для митного оформлення легкового автомобіля автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2012, митною вартістю 5 000 євро.

Під час митного оформлення позивачем сплачено митних платежів на загальну суму 88 996 гривень 60 копійок, а відповідачем прийнято рішення про випуск автомобіля у вільний обіг.

У подальшому відповідач посилаючись на звернення митних органів Литовської Республіки заявив, що вказаний автомобіль проданий компанією UAB Gelgotos Transportas за ціною 7 049 євро, і у такому разі розмір митних платежів, які необхідно було сплатити при його митному оформленні, складає 107 959 гривень 09 копійок.

За наведених обставин, відповідач вважає, що позивач вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати у повному обсязі митних платежів в сумі 18 962 гривень 49 копійок, тобто заявив у митній декларації неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару та надав з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю виходячи з наступного.

З досліджених в судовому засіданні письмових поясненнях ОСОБА_1 вбачається, що 22 січня 2018 року, за дорученням Ніколайчук ОСОБА_3 .О., він прибув у компанію UAB Gelgotos Transportas та придбав на її ім`я автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2012. На продаж автомобіля, заздалегідь, до його приїзду компанією UAB Gelgotos Transportas були підготовлені документи, а саме: рахунок-фактура від 22.01.2018 (PVMSaskaita-Faktura, serijaGANr.2018-00107) та касовий ордер від 22.01.2018 (Kasos Pajamu Orderis, serijaAANr.100017741). Згідно зазначених документів вартість придбаного автомобіля складала 5 000 євро.

25 січня 2018 року на підставі цих же документів, отриманих від компанії UAB Gelgotos Transportas, митний брокер ФОП ОСОБА_2 за митною декларацією №UA205090/2018/005379 здійснила митне оформлення вказаного автомобіля, за результатами якого Волинською митницею ДФС прийнято рішення про випуск автомобіля у вільний обіг. Митні платежі сплачені у повному обсязі, жодних претензій з боку митних органів не було.

Позивач стверджує, що ні ним особисто, ні іншими особами будь-які зміни, доповнення, виправлення, неправдиві відомості тощо до вище зазначених документів на автомобіль не вносилися, будь-які інші документи щодо цього автомобіля він не виготовляв та не переслідував мети неправомірного зменшення розміру митних платежів, адже автомобіль йому не належав.

Відповідачем до відзиву на позов додано письмові докази, а саме: рахунок-фактуру від 22.01.2018 (PVM Saskaita-Faktura, serija GANr.2018-00107) та касовий ордер від 22.01.2018 (Kasos Pajamu Orderis, serija AANr.100017741), викладені іноземною мовою без перекладу українською мовою.

Відповідно до частин 1-2 статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №8-рп/2008 від 22.04.2008 зазначає, що державною мовою здійснюється ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

Відповідно до п.1.2.3. Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації №174 від 17.12.2013 (чинної на той час) передбачено, що у діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені офіційним перекладом відповідно до вимог чинного законодавства (на даний час це абзац четвертий пункту 8 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.08.2019 №814 з наступними змінами).

За наведених обставин, надані відповідачем документи, які викладені іноземною мовою не можуть бути прийняті судом до уваги.

За змістом частин 1-2 статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до частини 5 цієї статті КАС України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У порушення вище зазначених вимог закону відповідачем не повідомлено суд про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових доказів, а саме: рахунку-фактури від 22.01.2018 (PVM Saskaita-Faktura, serija GANr.2018-00107) та касового ордера від 22.01.2018 (Kasos Pajamu Orderis, serija AANr.100017741), а долучені копії цих документів належним чином не засвідчені.

Крім того, надана відповідачем копія рахунку-фактури від 22.01.2018 (PVMSaskaita-Faktura, serijaGANr.2018-00107) не містить найменування, підписів, відбитків печатки продавця та покупця.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог статті 75 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За наведених обставин, надані відповідачем письмові докази, а саме: рахунок-фактура від 22.01.2018 (PVM Saskaita-Faktura, serija GANr.2018-00107) та касовий ордер від 22.01.2018 (Kasos Pajamu Orderis, serija AANr.100017741), не можуть бути визнані судом належними та достовірними доказами.

Зі змісту копії листа «таможенного департамента Министерства финансов Литовской республики» неможливо встановити чи надходили вище зазначені документи,а саме:рахунок-фактура від 22.01.2018 (PVMSaskaita-Faktura, serijaGANr.2018-00107) та касовий ордер від 22.01.2018 (KasosPajamuOrderis, serijaAANr.100017741) на адресу Державної фіскальної служби України саме від цього відправника, чи отримані нею у будь-який інший спосіб.

За змістом частини 1 статі 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того, копія цього листа вкрай низької якості, що позбавляє суд можливості встановити точний його зміст, лист викладений іноземною мовою без перекладу українською мовою та належним чином не засвідчений.

Відповідно до абзацу 4 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника та одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.

Зі змісту постанови про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил вбачається, на думку відповідача, що ОСОБА_1 надав органу доходів і зборів документи, які містять неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів про неправдивість відомостей, наданих позивачем органу доходів і зборів. Не проведено жодних процесуальних дій, визначених статтею 508 МК України, щодо можливого внесення неправдивих відомостей до зазначених документів на території Литовської Республіки особами, які виготовили ці документи та були зацікавлені у продажі автомобіля тощо.

Відповідно до положень статті 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

На підставі вищевикладеного вбачається, що рішення відповідача прийнято передчасно, за відсутності належних доказів, через допущену неповноту провадження у справі, необ`єктивність її розгляду та невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи.

З урахуванням вимог статті 62 Конституції України наведені обставини є підставою для скасування постанови про визнання ОСОБА_1 винуватим та накладення стягнення і закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частин 1, 2, статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, не спростованими відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.241-246,250,255,286,293,295, пунктом 15.5 розділу VII КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про поновлення процесуального строку на звернення до суду, визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил, закриття провадження по справі задоволити.

Постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Миколайовича від 03 квітня 2019 року у справі про порушення митних правил №0658/20500/19 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в розмірі 56 887 гривень 47 копійок скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне

оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач: АДРЕСА_2 ДФС, с.Римачі, вул.Призалізнична, 13 Любомльського району Волинської області.

Суддя :