Справа № 540/2465/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2465/19
15 год. 40 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Дмитрука С.С.,

представника відповідача - Гордієнка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.03.2018 року № 183/21-22-13-02/ про виключення з реєстру платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2019 року при відвідуванні електронного кабінету позивач виявила, що її переведено на загальну систему оподаткування. Вважає рішення відповідача від 30.03.2018 року № 183/21-22-13-02/ про виключення з реєстру платників єдиного податку незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки: підставою для проведення фактичної перевірки слугував акт обстеження, що не відповідає вимогам законодавства; підприємець не використовувала працю 13 осіб, як стверджує відповідач.

Ухвалою від 25.11.2019 року відкрите спрощене провадження в адміністративній справі, судове засідання призначене на 20.12.2019 року о 11:00 год.

12.12.2019 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що 21.03.2018 року на підставі наказів ГУ ДФС у Херсонській області від 15.03.2018 року № 294 та № 295, направлень від 15.03.2019 року № 159 та № 160 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 в кафе, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якої складено акт перевірки від 21.03.2018 року №306/21-22-13-06/. Перед перевіркою підприємцю вручено копії наказів та направлень, ознайомлено зі службовими посвідченнями. Фактичну перевірку проведено в присутності ФОП ОСОБА_1 . Під час перевірки в кафе за адресою: АДРЕСА_2 9 позивачем надано трудові договори на двох працівників та цивільно-правові угоди на п`ятьох працівників. Під час перевірки в кафе за адресою: м АДРЕСА_2 вул. І.Кулика, 133 позивачем надано трудові договори на двох працівників та цивільно-правові угоди на чотирьох працівників. Вказані особи знаходились на робочих місцях та обслуговували споживачів. Вважає, що оскільки позивачем порушено обов`язкові умови перебування на спрощеній системі оподаткування другої групи, так як у підприємницькій діяльності використовувалась праця 13 осіб, то рішення щодо виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2018 р. прийнято правомірно та скасуванню не підлягає.

Протокольною ухвалою від 20.12.2019 року год. розгляд справи відкладений на 20.01.2020 року о 1:00 год.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача заперечував проти задоволенння позову та просив відмовити в його задоволенні з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 21.05.2014 року та основним видом економічної діяльності є: 56.30 "обслуговування напоями".

Відповідно до інформаційної довідки від 02.06.2014 року № 5751/10/21-03-17-01-22 ОСОБА_2 (дівоче прізвище позивача) з 01.06.2014 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, ставка єдиного податку становить 15%.

16.01.2017 року робочою групою з легалізації оплати праці та зайнятості населення, повноти сплати внесків до соціальних фондів Суворовського району м.Херсона, створеною рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 30.05.2017 року № 155, складено акт обстеження ФОП ОСОБА_1 , згідно з яким в кафе ( АДРЕСА_3 ) виявлено 6 працівників, які відмовились представитись та не надали документи, що підтверджують трудові відносини.

До складу робочої групи входили представники від: Херсонської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Головного управління Держпраці у Херсонській області, Суворовської районної у м.Херсоні ради, Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, Херсонського міського центру зайнятості.

На підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ГУ ДФС у Херсонській області видано накази від 15.03.2018 року №294 та № 295 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).

На підставі наказів від 15.03.2018 року № 294 та № 295 видано направлення від 15.03.2018 року №№ 159-162, відповідно до яких з 16.03.2018 року проводиться фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 тривалістю 6 днів.

У період з 16.03.2018 року по 21.03.2018 року уповноваженими особами ГУ ДФС у Херсонській області здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 в кафе, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 .

За результатами фактичної перевірки складено акт від 21.03.2018 року № 306/21-22-13-06/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, використання у своїй господарській діяльності праці 13 осіб.

У зв`язку з виявленим порушенням 30.03.2018 року ГУ ДФС у Херсонській області прийнято рішення № 183/21-22-13-02/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2018 року відповідно до п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки визначено положеннями пункту 75.1 статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.7 пункту 80.2 та п. 80.6 статті 80 ПК України.

Зазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно із п. 80.6 ст. 80 ПК України, під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття наказів від 15.03.2018 року №294 та № 294 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " став акт обстеження робочої групи з питань легалізації оплати праці та зайнятості населення, повноти сплати внесків до соціальних фондів Суворовського району м. Херсона від 16.01.2017 року. Згідно з вказаним актом в кафе (м. Херсон, вул. Суворова, 7/9) виявлено 6 працівників, які відмовились представитись та не надали документи, що підтверджують трудові відносини.

Таким чином, внаслідок отримання такої інформації, виникає обґрунтована та законодавчо встановлена підтсава для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю, а тому суд не приймає до уваги твердження позивача про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки.

Під час фактичної перевірки встановлено, що в кафе, яке знаходиться за адресою:

- м АДРЕСА_2 . АДРЕСА_2 , 7/9 дві особи працюють за трудовим договором ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та 5 осіб за цивільно-правовими угодами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- АДРЕСА_4 дві особи працюють за трудовим договором ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) та 4 особи за цивільно-правовими угодами ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ).

У зв`язку з цим, відповідачем зроблено висновки про порушення підприємцем вимоги щодо використання праці не більше 10 осіб.

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у ст..626 Цивільного кодексу України, згідно ч.1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відтак, цивільно-правовий договір-це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.01.2018 року у справі №350/403/16-ц.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п."а" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Із аналізу наведених норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Якщо фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, то вказані відносини відповідають ознакам цивільного договору.

Так, позивачем до фактичної перевірки надано трудові договори:

- від 22.02.2016 року, укладений з ОСОБА_11 щодо виконання останньою роботи бухгалтера (згідно з додатком до трудового договору від 01.08.2017 року змінено дані працівника на ОСОБА_16 );

- від 08.11.2016 року, укладений з ОСОБА_10 щодо виконання роботи кухаря;

- від 02.03.2018 року, укладений з ОСОБА_4 щодо виконання роботи прибиральниці службових приміщень;

- від 11.08.2016 року, укладений з ОСОБА_3 щодо виконання роботи адміністратора (згідно з додатком до трудового договору від 07.10.2016 року змінено п. 2 договору, а саме: працівник зобов`язаний виконувати обов`язки керуючого).

Крім того, надано цивільно-правові угоди:

- від 17.03.2018 року, укладену з ОСОБА_9 , згідно з п. 1.1 якої Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 120 стаканів фруктових напоїв (сік, фреш та ін.);

- від 17.03.2018 року, укладену з ОСОБА_8 , згідно з п.1.1 якої Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: роздрукувати 200 чеків;

- від 01.03.2018 року, укладену з ОСОБА_5 , згідно з п.1.1 якої Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: прийняти замовлення від 200 осіб, подати 50 страв та 70 напоїв.

Суд вважає, що вказані цивільно-правові угоди мають ознаки трудових, оскільки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 могли виконувати свої обов`язки лише в кафе та під час обслуговування його відвідувачів.

Крім того, позивачем до фактичної перевірки надано цивільно-правову угоду від 01.03.2018 року № 4, згідно з п.1.1 якої ФОП Фальченко О ОСОБА_17 доручає, а ОСОБА_12 бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 300 піц та страв європейської кухні.

За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2700 грн. (п. 2.2 цивільно-правової угоди).

Термін дії угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (п.7.1 цивільно-правової угоди).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_18 укладено цивільно-правову угоду № 5, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 100 порцій суші та 100 порцій японських страв.

За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2900 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди).

Термін дії угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (п.7.1 цивільно-правової угоди).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_15 укладено цивільно-правову угоду № 8, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 200 страв європейської кухні.

За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2500 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди).

Термін дії угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (п.7.1 цивільно-правової угоди).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено цивільно-правову угоду № 12, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 100 порцій суші та 100 порцій японських страв.

За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2900 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди).

Термін дії угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (п.7.1 цивільно-правової угоди).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_19 укладено цивільно-правову угоду № 13, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 250 страв європейської кухні.

За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2700 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди).

Термін дії угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (п.7.1 цивільно-правової угоди).

Дослідивши вказані цивільно-правові угоди, суд приходить до висновку, що умовами даних угод визначено конкретний обсяг виконуваних робіт, а виконавці не підлягали правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснювався.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 з громадянами ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_12 перебувала у цивільно-правових відносинах, а не у трудових, як про це стверджує відповідач.

Положеннями п.п. 291.2, 291.3 ст. 291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

До другої групи належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України).

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що оскільки з ФОП ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах одночасно менше ніж 10 осіб, то прийняття рішення щодо виключення з реєстру платників єдиного податку з цієї підстави є протиправним.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач у ході розгляду справи не довів, що приймаючи оскаржуване рішення він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку щодо відсутності порушення ФОП ОСОБА_1 п. 291.4 ст. 291 ПК України, то позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення від 30.03.2018 року № 183/21-22-13-02/ про виключення з реєстру платників єдиного податку скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючої судді у період з 23.01.2020 року по 27.01.2020 року, повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.01.2020 року.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 30.03.2018 року № 183/21-22-13-02/ про виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29 січня 2020 р.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 111010000