Справа № 826/13150/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2020 року

Київ

справа №826/13150/15

адміністративне провадження №К/9901/27774/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.12.2015 (суддя Аблов Є.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 (головуючий суддя Старова Н.Е., судді: Мєзєнцев Є.І., Чаку Є.В.) у справі №826/13150/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМТ-Центр» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ДМТ-Центр» звернулося з позовом до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2015: №0; №0; №2; №2.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.12.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016, позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції. ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій і прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві у справі №826/13150/15.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №826/13150/15 згідно правил підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 20.01.2020 прийнято матеріали справи до провадження та призначено попередній розгляд справи на 21.01.2020.

У касаційній скарзі в обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права. Відповідач вважає, що за наслідком господарської операції неможливо встановити зв`язок між відвантаженням товарів на користь невстановлених осіб та отриманням грошових коштів на рахунок товариства. Відтак, податковий орган дійшов висновку, що сума коштів, яка надійшла на банківський рахунок позивача від невстановлених осіб набула статусу безповоротної фінансової допомоги.

Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ДМТ-Центр» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом від 09.06.2015 №96/26-55-22-10/34529098.

На підставі виявлених порушень, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015:

№0, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем «податок на прибуток» на 523288грн. за основним платежем, та на 130822грн. за штрафними санкціями;

№0, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2'555'851грн. (декларація за 2014 рік від 26.02.2015);

№2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» на 22479грн. за основним платежем, та на 16722грн. за штрафними санкціями;

№2, яким до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 510грн.

Не погоджуючись з висновками податкового органу, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, задовольнив позов частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015 №0, №0, №2. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вказано судами попередніх інстанцій, згідно з відомостями акту перевірки ТОВ «ДМТ-Центр» зареєстровано у статусі юридичної особи 03.08.2006. Місцезнаходження згідно свідоцтва про державну реєстрацію: 01010, м.Київ, вул.Січневого повстання, 3 офіс 197. Фактичне місцезнаходження: м.Київ, вул.Кутузова, 8 офіс 115. Товариство взято на податковий облік 04.08.2006. У період, за який проводилась перевірка, товариство було зареєстровано платником ПДВ.

До основного виду діяльності товариства належить оптова торгівля фармацевтичними товарами.

Перевіркою доходу, який враховується при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток, встановлено декларування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 доходу у розмірі 69'851'995грн. Перевіркою повноти визначення доходу, що враховується при визначенні об`єкту оподаткування встановлено його заниження на суму 5'310'000грн. Зокрема, зазначається про заниження показників у рядку 03 ІД «Інші доходи».

ДПІ вказує, що товариством здійснювалась реалізація товарів медичного призначення на адресу покупців - фізичних осіб. Згідно наданих до перевірки документів, які підтверджують відвантаження товару (видаткових накладних) неможливо ідентифікувати особу покупця. Згідно наданих банківських виписок, на рахунки товариства надійшли кошти від невстановлених (фізичних) осіб за період 2013 року у розмірі 2'754'149грн. та за 2014 рік - 2'555'851грн.

Відтак, податковий орган дійшов висновку про неможливість встановлення зв`язку між відвантаженням товарів на користь невстановлених осіб та отримання грошових коштів на розрахунковий рахунок товариства, а тому наполягає, що кошти в розмірі 5'310'000,00грн. є безповоротною фінансовою допомогою.

З урахуванням викладеного, податковий орган зазначив про заниження позивачем податку на прибуток на 523288грн. за 2013 рік, та про завищення від`ємного значення оподаткування податком на прибуток у зв`язку з вищенаведеними обставинами за 2014 рік на суму 2 555 851 грн.

На підставі вказаних висновків було прийнято податкові повідомлення-рішення №0 та №0.

Положеннями пункту 14.1.36 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються, зокрема, з інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 ПК України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до положень підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України безповоротна фінансова допомога - це, зокрема: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Судами з`ясовано, що як слідує з матеріалів справи, згідно умов договору від 18.08.2009 №269-СУ-КП про приймання платежів, укладеним з ЗАТ «ПриватБанк» договору від 30.05.2014 №ИЭ-1162, укладеним між позивачем та банком щодо розрахунків із застосуванням платіжних карт, позивач здійснює інтернет-торгівлю товарами шляхом оформлення покупцями через веб-сайт (інтернет-магазин) замовлень на придбання товарів та із застосуванням можливостей банку щодо проведення оплати покупцями за такий товар. При цьому, отримані від замовників кошти зараховуються спочатку на транзитний рахунок і наступного дня перераховуються на рахунок клієнта, тобто позивача.

За умовами договору з банком товариство укладає угоди із замовником на сайті, з виділенням йому псевдоніму та паролю. Кожному замовленню інтернет-магазину товариства надається єдиний унікальний номер. Вихідними даними для оплати є номер та сума замовлення. При цьому, введенні реквізитів платіжних карт та, відповідно, ідентифікація/перевірка даних покупця (верифікація), здійснюється на сервері банку.

З урахуванням наведеного слід зазначити, що з банківських виписок вбачається зарахування коштів на рахунок товариства із зазначенням в окремих випадках контрагента - «мережеві клієнти (біплан)». Призначення платежу - за вироби медичного призначення згідно накладної (зазначається номер накладної) та із зазначенням, що платіж здійснюється приватною особою.

Позивачем надано копії накладних, реквізити яких зазначені у банківський виписці відносно платежу, сума якого співпадає як у банківській виписці, так і у накладній на відпуск товару. У накладних зазначається, як приклад у накладній від 24.12.2014 №246183, що одержувачем є приватна особа (лікар за каталогом).

Отже, кожен платіж достатнім чином ідентифікується як платіж за товар, та відсутні підстави вважати кошти, які надійшли на рахунок позивача із зазначенням оплати за товар та за наявності співставної із таким платежем накладної, як суми безповоротної фінансової допомоги.

За результатом дослідження матеріалів справи, суди констатували, що наявні накладні і рахунки повністю ідентифікують товар та кожен платіж, як платіж за товар у сумах, що кореспондуються між собою у накладних та банківських виписках. Слід зазначити, що сторони не заперечують зміст накладних та банківських виписок, наданих під час перевірки та під час розгляду справи, та наведені в них відомості.

Судом встановлено, що крім наявних інших обов`язкових реквізитів первинного документу, які передбачені частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить підпис фізичної особи у графі «отримав».

Крім того, податковим органом в акті перевірки вказано, що товариством здійснювалась реалізація товарів медичного призначення, а також, що під час перевірки надані документи, які підтверджують відвантаження товару.

При цьому, як зазначалося ДПІ, спірні операції, які надалі класифіковані ДПІ як отримання безповоротної фінансової допомоги, товариством проведено в бухгалтерському обліку наступним чином: Дт.311 ("Поточні рахунки в національній валюті») - Кт.36 ("Розрахунки з покупцями та замовниками").

Тобто, спірні операції проведені в обліку позивача, як торгові операції, операції з поставки товарів замовникам з їх оплатою.

Враховуючи вищевикладене, а також надані оборотно-сальдові відомості по рахунку № 36 (контрагенти) за 2013 - 2014 роки, де відображено проведення спірних операцій та деталізована реалізація товарів/продукції приватним (фізичним особам), суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що операції, про які йдеться в акті перевірки, є операціями з поставки позивачем товарів фізичним особам, а відтак відсутні правові підстави для класифікації отриманих позивачем коштів як безповоротної фінансової допомоги.

Відтак, податкові повідомлення-рішення з податку на прибуток від 23.06.2015 №0 та №0 обґрунтовано визнано судами протиправними, та правомірно скасовано.

Також, судами встановлено наступні обставини. Згідно акту перевірки в частині податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) відповідач вважав вчиненим порушення законодавства, а саме: не утримано ПДФО із суми доходу у загальному розмірі 12865,93грн., перерахованого з рахунку ТОВ «ДМТ-Центр» на рахунки ПрАТ «Київстар» за послуги іноземного оператора стільникового зв`язку (роумінгу), надані в мережах іноземних роумінг-партнерів працівникам підприємства.

В зв`язку з цим відповідач прийшов до висновку, що ПДФО у загальному розмірі 2187,20грн. із суми отриманого зазначеними особами доходу податковим агентом ТОВ «ДМТ-Центр» не утримано та до бюджету не сплачено.

Окрім того, в акті перевірки встановлено списання товариством основних засобів комп`ютерної техніки та мобільних телефонів на суму 119366,18грн. У зв`язку з цим ДПІ зазначає, що списані об`єкти можна продати, подарувати, використовувати окремі придатні вузли та комплектуючі. Всі деталі та вузли й агрегати розібраного та демонтованого обладнання, які придатні для ремонту іншого обладнання, а також матеріали, отримані від ліквідації основних засобів, повинні оприбутковуватися на відповідних субрахунках бухгалтерського обліку, а непридатні деталі та матеріали - оприбутковуватися як вторинна сировина (металобрухт) і в обов`язковому порядку повинні здатися установі, на яку покладено збір такої сировини.

Між тим, як зазначено в Акті, документи, які б підтверджували знищення та утилізацію відповідної комп`ютерної техніки до перевірки не надано.

Отже, відповідач прийшов до висновку, що ПДФО в сумі 20292,95грн. податковим агентом ТОВ «ДМТ-Центр» не утримано та не сплачено.

Відтак, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, сторонами визнається та не заперечується, що вказані в акті перевірки особи є працівниками товариства та дійсно використовують у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах з товариством стільниковий зв`язок за номерами, з`ясованими під час перевірки. ДПІ не заперечується також наявність на підприємстві наказу про використання послуг стільникового зв`язку, яким заборонено використання цих послуг в особистих цілях. З матеріалів справи вбачається також зазначення телефонних номерів у рекламі товариства.

Суди констатували, що під час розгляду справи податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що використання послуг стільникового зв`язку у режимі роумінгу здійснювалось з метою задоволення приватних інтересів працівників, за якими були закріплені вказані мобільні телефони. При цьому, судами вказано, що доводи ДПІ відносно отримання працівниками товариства додаткового блага у вигляді безоплатно наданих послуг ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах.

Касаційний суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що у податкового органу були відсутні правові підстави для донарахування ПДФО 2187,20грн.

Крім іншого, податковий орган дійшов висновку про донарахування товариству ПДФО у розмірі 20292,95грн., внаслідок порушення позивачем статтей 164, 168 ПК України, яке було зумовлено вирахуванням із вартості списаних товариством основних засобів комп`ютерної техніки та мобільних телефонів на суму 119366,18грн.

Посилаючись на положення підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України відповідач вважає, що вказане майно безоплатно передано у власність фізичних осіб.

Разом з тим, враховуючи положення підпункту «е» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (щодо включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого як додаткове благо), підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України (відносно функцій податкового агента), пункту 162.1 статті 162 ПК України (відносно визначення «платник податку») для цілей нарахування ПДФО підлягали встановленню конкретні фізичні особи, які отримали додаткове благо, а також факт передачі їм у власність списаних основних засобів.

Статтею 69 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 71 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суди першої та апеляційної інстанції з`ясували та констатували, що всупереч вимогам КАС України податковим органом не надано жодних доказів безоплатної передачі у власність певним фізичним особам матеріальних цінностей, даних таких осіб, періоду отримання доходу, розміру доходу, а тому не доведено обставин, наявність яких зумовлювала б донарахування ПДФО. При цьому, ДПІ не спростовано того, що відповідні матеріали оприбутковані на рахунках бухгалтерського обліку запасів, та те, що списані основні засоби рахуються на позабалансовому рахунку та є в наявності.

Зважаючи на правове регулювання правовідносин та встановлені обставини, суди дійшли вірного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.06.2015 №2 є протиправним та підлягає скасуванню.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним доводам судів у рамках даного касаційного провадження.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.12.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду