Справа № 820/2915/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2020 року

Київ

справа №820/2915/16

адміністративне провадження №К/9901/19200/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року (суддя Полях Н.А.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року (колегія у складі суддів: Бартош Н.С., Донець Л.О., Мельнікової Л.В.) у справі № 820/2915/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус-1» до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіріус-1» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання податкового органу виключити з інтегрованої картки дані щодо суми податкового боргу з оплати податку на прибуток та включити в інтегровану картку дані про передоплату податку на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що до початку граничного строку сплати податку на прибуток, ним подано до обслуговуючого банку платіжні доручення на суму 10 000 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач вважає свої зобов`язання з оплати податку на прибуток за 1 квартал 2016 року виконаними. Вина за не зарахування до бюджету вказаних платежів покладається на банківську установу у повному обсязі на підставі пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 14 червня 2016 року позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував податкову вимогу від 23 травня 2016 року № 4929-17 про сплату суми податкового боргу з податку на прибуток у розмірі 6 367 368,60 грн. Зобов`язав податковий орган вчинити певні дії, а саме виключити з інтегрованої картки Товариства дані щодо суми податкового боргу з оплати податку на прибуток у розмірі 6 367 368,60 грн та включити в інтегровану картку дані про передоплату податку на прибуток у розмірі 3 632 631,40 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 листопада 2016 року скасував постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання податкового органу вчинити певні дії, а саме: виключити з інтегрованої картки дані щодо суми податкового боргу з оплати податку на прибуток у розмірі 6 367 368,60 грн і включити в інтегровану картку дані про передоплату податку на прибуток у розмірі 3 632 631,40 грн та прийняв в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовив. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишив без змін.

В частині відмови в задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не звертався до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій контролюючого органу при здійсненні податкового контролю, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині скасування податкової вимоги та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що Товариство перебуває на обслуговуванні у ПАТ «КБ "Хрещатик», у якому відкрито позивачу поточний рахунок у національній валюті України гривні № НОМЕР_1 на підставі договору № 1198 банківського рахунку юридичної особи від 25 листопада 2013 року.

1 квітня 2016 року позивач надав банку платіжні доручення для сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток за 1 квартал 2016 року у розмірі 10 000 000,00 грн. Проте переказ коштів не було завершено, та вказана сума не надійшла за призначенням до бюджету.

25 квітня 2016 року Товариством податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, в якій відображено позитивне значення суми податку на прибуток, що підлягає сплаті у 1 кварталі 2016 року, яка становить 6 907 373,00 грн.

Контролюючим органом на адресу позивача направлена податкова вимога від 23 травня 2016 року № 4929-17, згідно з якою станом на 22 травня 2016 року сума податкового боргу підприємства позивача за узгодженим грошовим зобов`язанням з податку на прибуток становить 6 367 368,60 грн. за основним платежем

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що платником податку виконано свій податковий обов`язок своєчасно та в повному обсязі оскільки позивачем добросовісно та у встановлені законодавством строки фактично сплачена сума грошового зобов`язання з податку на прибуток за 1 квартал 2016 року.

Суд не погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанції з огляду на його передчасність, оскільки судами не встановлено всі обставини по справі для прийняття законного рішення. Крім того, неправильного застосовано п.п.129.6 ПК України таких підстав.

Відповідно до п.п.129.6 ст. 129 ПК України, - за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Тобто, приписами п.п.129.6 ПК України врегульовано питання відповідальності та порядок нарахування пені і штрафних санкцій. Натомість в даному спорі, предметом розгляду є правомірність вимоги про сплату податкового боргу, тобто судам важливо було дослідити наявність або відсутність такого боргу в зв`язку з намаганням позивача здійснити його сплату та добросовісність дій платника податків.

Зокрема, поза увагою судів залишено доводи позивача про наявність судового рішення по справі № 922/1132/16, за позовом ТОВ «Сіріус-1» до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про усунення перешкод у користуванні майном, а саме, грошовими коштами, що належать на праві власності позивачу, шляхом зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик" Костенко Ігоря Івановича перерахувати до Державного бюджету України 20 500 000 грн. за платіжними дорученнями позивача від 01.04.2016 року №№ 131-148, №№ 174-176 податку на додану вартість та за платіжними дорученнями №№ 149-166, 172, 173 податку на прибуток. Наявність такого спору може свідчити про неплатоспроможність Банку, а відтак, після початку процедури його ліквідації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дотриманням принципів черговості. Висновок судів про скасування вимоги про сплату податкового боргу без встановлення факту належної сплати такого боргу в установленому законом порядку є передчасним.

Крім того, суди попередніх інстанцій не дослідили правильність заповнення платіжного доручення, не дослідили чи відбувався рух коштів на рахунку в подальшому, чи використані кошти на рахунку підприємством. Також суди не дослідили наявність у позивача інших банківських рахунків та наявність грошей на них. Судами не з`ясовано, чи повідомив позивач податковий орган про обставини, що склалися, та чи намагався позивач виправити ситуацію.

За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу податкового органу, вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинної на період розгляду судами попередніх інстанцій даної справи) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 820/2915/16 в частині задоволення позовних вимог скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

3. В інші частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду