Справа № 155/1940/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року

Київ

справа №155/1940/16-а

адміністративне провадження №К/9901/21669/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області

про визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області

на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Адамчук Г.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Большакової О.О., суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.),

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Горохівського районного суду Волинської області з позовом до Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі також - Локачинське ОУПФУ, відповідач) (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про визнання дій неправомірними, зобов`язання поновити виплату пенсії як інваліду третьої групи, починаючи з 1 січня 2016 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії по інвалідності. Зобов`язано Локачинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності, як інваліду 3 групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV, починаючи з 27 червня 2016 року. В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку, що з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв`язку з цим відпали підстави для призупинення виплати позивачу пенсії на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV. Тому, суд вирішив, що виплата пенсії по інвалідності, призначеної позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV, підлягає відновленню, а Локачинським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Волинської області було необґрунтовано відмовлено у цьому.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року апеляційну скаргу Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задоволено частково: постанову Горохівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2017 року змінено в частині відмови в задоволенні позову; позовні вимоги за період з 1 січня 2016 року по 26 червня 2016 року включно залишено без розгляду. В решті постанову залишено без змін.

Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, в іншій частині суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні позовних вимог з 1 січня 2016 року по 26 червня 2016 року включно, оскільки такі підлягають залишенню без розгляду.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що стаття 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV у редакції Закону №213 не визнана неконституційною, позивач не займає посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положеннях Закону №213, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому Локачинським об`єднаним УПФУ Волинської області було правомірно тимчасово припинено виплату пенсії позивачу.

Позиція інших учасників справи

24 січня 2019 року до суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу відповідача, в якому зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №155/1940/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ухвалою від 14 січня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу №155/1940/16-а та ухвалою від 29 січня 2020 року призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 30 січня 2020 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Локачинському об`єднаному УПФУ як отримувач пенсії по інвалідності - інвалід ІІІ групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), та одночасно працює на посаді провідного спеціаліста Головного управління Держспоживслужби у Волинській області, є державним службовцем.

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, виплату пенсії по інвалідності позивачу призупинено, починаючи з 1 квітня 2015 року.

Згідно листа заступника начальника Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №273/Д-01 від 1 грудня 2016 року, позивачу відмовлено у поновленні раніше призначеної пенсії по інвалідності, як інваліду ІІІ групи, з тих підстав, що він, перебуваючи на обліку в управлінні, одночасно працює на посаді державного службовця, а тому відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ) законних підстав поновити виплату пенсії немає.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанції доводів учасників справи

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Горохівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2017 року та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року не відповідають, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права в цій справі суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон №213-VIII, яким внесено зміни до статті 47 Закону №1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу» 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), пенсії, призначені відповідно до Закону №1058-IV, не виплачуються.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом №1058-IV пенсії по інвалідності не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій у порядку та на умовах, передбачених Законом №3723-ХІI.

Водночас пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон №213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом №3723-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а та постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №136/61/17.

Однак, з 1 січня 2016 року набрав чинності Закон №911-VIII, яким внесено зміни до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом № 3723-ХІІ.

При цьому, з 1 січня 2017 року редакція статті 47 Закону № 1058-IV була чинна зі змінами внесеними Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідно до якої тимчасово (далі - Закон № 1774-VIII), по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, Законом №1774-VІІІ фактично продовжено тимчасовий порядок обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшли помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії, зобов`язання вчинити дії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 травня 2018 року у справі №570/4530/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі №191/3630/16-а, від 21 лютого 2019 року у справі №564/2029/16-а та від 31 січня 2019 року у справі №490/9844/16-а.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Зважаючи на те, що особа, яка подає касаційну скаргу, звільнена від сплати судового збору, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Постанову Горохівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Локачинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко