Справа № 420/6220/19
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6220/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Цховребової М.Г.

за участю:

секретаря судового засідання - Поварчук В.В.

представника позивача - Погорілого О.В.

представника відповідача - Вірти С.О.

представника третьої особи - Неруш А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Лідер» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа Виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Лідер» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа Виконавчий комітет Одеської міської ради, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 65/23-р/к від 13.08.2019 у справі № 10-01/2019.

В судовому засіданні 21 січня 2020 року судом з`ясовано, що представником відповідача до суду подано клопотання, вхід. № 44194/19, в якому останній, керуючись ст.ст. 19, 44, п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, ст. 20 ГПК України, ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», просить закрити провадження у справі № 420/6220/19, з таких підстав:

- позивач фактично оспорює рішення адміністративної колегії Одеського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 13.08.2019 № 65/23-р/к, яке прийнято за результатами розгляду справи № 10-01/2019, оскарження якого відповідно до положень частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» віднесено до компетенції господарських судів;

- законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із Законів України: «Про захист економічної конкуренції», «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів. До того ж, особливості застосування законодавства про захист економічної конкуренції можуть бути встановлені виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- позовна заява, на думку відділення, не підлягає задоволенню, оскільки її доводи безпідставні та не ґрунтуються на чинному законодавстві і правових позиціях Верховного Суду, а рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 13.08.2019 № 65/23-р/к у справі № 10-01/2019 ухвалено у відповідності до вимог діючого законодавства про захист економічної конкуренції, в повному обсязі було з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи № 10-01/2019, доведено та всебічно обґрунтовано їх у своєму рішенні адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення антимонопольного комітету України;

- спірні правовідносини між учасниками виникли внаслідок не дотримання Виконавчим комітетом Одеської міської ради вимог законодавства про захист економічної конкуренції;

- даний спір, з урахуванням складу учасників справи, не відноситься до тієї категорії спорів, яка віднесена до компетенції судів адміністративної юрисдикції, а тому належить до розгляду у місцевому господарському суді в порядку господарського судочинства.

В підготовчому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

В підготовчому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення поданого клопотання з підстав, викладених в додаткових письмових поясненнях, вхід. № 1613/20 від 15.01.2020 року, в яких зазначено, зокрема:

- ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності (пункт 7 частини першої статті 20 ГПК України);

- згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Вказані норми прямо передбачають вирішення спору господарським судом та встановлення законом іншого порядку судового провадження щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України та його органів, ніж КАС України, але для визначеного цим же законом кола осіб: заявник, відповідач, третя. При цьому, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про захист економічної конкуренції» чітко визначено, що: особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники;

- позивач не був особою, яка брала участь у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та не залучався Антимонопольним комітетом до її розгляду. Позивач не був ані відповідачем, ані заявником, ані третьою особою, що в свою чергу взагалі виключає застосування до правовідносин між ТОВ «Еко-Лідер» та Антимонопольним комітетом ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», на яку посилається відповідач;

- в порядку, визначеному ст. 60 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», дії антимонопольного комітету оскаржуються лише особами, які приймали участь у справі у порядку, визначеному цим же законом, у разі коли особа не була залучена до участі у справі, застосуванню підлягає норма п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України щодо юрисдикції адміністративних судів у публічно-правових спорах;

- практика Верховного Суду, на яку посилається відповідач, у жодному прикладі не містить аналогічного спору із антимонопольним комітетом, де оскаржуване особою рішення винесене без залучення цієї особи до участі у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

В підготовчому засіданні представник третьої особи підтримав подане клопотання представника відповідача, просив суд його задовольнити, з тих підстав, по суті, що: положення Закону України «Про захист економічної конкуренції», в частині оскарження рішень відповідача, регулюють порядок оскарження зазначених рішень саме заявником, відповідачем та третьою особою у певний строк; положення Господарського процесуального кодексу України визначають, що господарські суди розглядають справи, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, при цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять обмежень щодо кола осіб, які можуть звертатися з даними позовами, тощо.

Дослідивши позицію представника відповідача, заслухавши думку представників позивача та третьої особи, суд дійшов висновку, що дане клопотання відповідача підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач оскаржує рішення Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 13.08.2019 року № 62/23-р/к Справа № 10-01/2019 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції», яким відповідач, керуючись ст.ст. 12-1 і 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст.ст. 48, 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та п. 32 Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 року № 5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (зі змінами та доповненнями), Адміністративна колегія Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, постановила:

1. Визнати дії Виконавчого комітету Одеської міської ради у вигляді встановлення рішеннями № 100 від 28.04.2016 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 травня 2015 року № 143 «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів для населення міста Одеси» та № 316 від 26.07.2018 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 травня 2015 року № 143 «Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів для населення міста Одеси» тарифів на послуги з вивезення побутових відходів для населення міста Одеси, зокрема, для ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР», якого не визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у місті Одесі (районах міста Одеси) є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 3 ст. 50 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, які можуть призвести до спотворення конкуренції на ринку надання послуг з вивезення твердих побутових відходів в місті Одесі шляхом набуття окремим суб`єктом господарювання, а саме: ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» переваг на ринку надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у межах території міста Одеси (районів міста) перед іншими суб`єктами господарювання, а саме: КП «Одесакомунтранс» ТОВ «Еко-Ренесанс» ТОВ «СОЮЗ» ТОВ «ТВ-СЕРРУС», які були визначені виконавцями послуг з вивезення твердих побутових відходів в межах території районів міста Одеса за результатами проведеного конкурсу, не завдяки власним досягненням (за результатами перемоги у конкурсному відборі), а внаслідок дії зовнішніх факторів, одним з яких є вплив органів, наділених владними повноваженнями.

2. Зобов`язати Виконавчий комітет Одеської міської ради у трьох місячний строк з дня одержання цього рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у пункті один цього рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення може бути оскаржене до господарського суду у двохмісячний строк з дня його одержання.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Разом з тим, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1, 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Статтею 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» від 11.01.2001 № 2210-III, заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Вказані норми прямо передбачають вирішення спору господарським судом, тобто законом установлено інший порядок судового провадження щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України та його органів, ніж КАС України, а тому останній не поширює свою дію на спірні відносини.

Натомість відсутність у позивача статусу: заявник, відповідач, третя особа, у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції», не має правового значення для визначення юрисдикції спору, оскільки господарські суди розглядають справи у будь-яких спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України та його органів, незалежно від суб`єктного складу.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року по справі № 922/3506/18 (провадження № 12-39гс19).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи та на підставі наведеного, з метою запобігання порушення прав позивача на справедливий, неупереджений розгляд адміністративної справи повноважним судом, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Лідер» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа Виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На виконання ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарських судів за правилами господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 14, 19, 78, 238, 242, 243, 248, 256, 294, 295, Розділом VІІ Перехідних положень КАС України, суд -

ухвалив:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, вхід. № 44194/19, задовольнити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Лідер» до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа Виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Суд роз`яснює позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарських судів за правилами господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень, та у строк, встановлений ст. 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В повному обсязі ухвалу складено 27 січня 2020 року.

Суддя М.Г. Цховребова