Справа № 758/4784/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/4784/19 Суддя (судді) першої інстанції:Ларіонова Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Аліменка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- скасувати постанову ЕАВ № 1015867 від 26.03.2019 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено обставини справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наголошує на наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2019 року інспектором капралом поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області Данилко Оленою Борисівною було складено постанову про накладання адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1015867, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 гривень за експлуатацію транспортного засобу, який не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР.

Згідно з постановою серії ЕАВ № 1015867, винесеною 26 березня 2019 року інспектором капралом поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області Данилко Оленою Борисівною вбачається, що 26 березня 2019 року, керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 88 км/год, чим перевищив обмежену максимальну швидкість в населеному пункті на 38 км/год та експлуатував відповідний транспортний засіб який не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП України.

Вважаючи таку постанову незаконною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що в діях позивача відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 35 Закону України «Про дорожній рух», обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Перелік транспортних засобів, які не підлягають обов`язковому технічному контролю, визначений у ч. 2 ст. 35 вказаного Закону. До таких автомобілів належать:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Положеннями частини 8 цієї статті визначено, що на кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

У відповідності до пп. «б» п. 31.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності саме за частиною третьою статті 121 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 є Публічне акціонерне товариство «Оболонь», що, на думку відповідача, свідчить про використання відповідного автомобіля з метою отримання прибутку.

Колегія суддів вважає таке твердження відповідача помилковим з огляду на наступне.

Так, з системного аналізу правової норми частини другої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» слідує, що обов`язковому технічному контролю підлягають, зокрема, легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Таким чином, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідний автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , є легковим автомобілем, який зареєстрований за Публічним акціонерним товариством «Оболонь».

В той же час, колегія суддів наголошує, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль, яким керував позивач, фактично здійснював перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Сам лише факт реєстрації транспортного засобу за публічним акціонерним товариством не може бути беззаперечним підтвердженням фактичного використання автомобіля для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Так, визначальною обставиною є не мета діяльності товариства, а саме мета фактичного використання автомобіля. В той же час, в матеріалах справи відстуні, а апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 використувався ОСОБА_1 для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірності прийнятої ним постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1015867, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 гривень.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 29.01.2020 року.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко