Справа № 640/20207/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Київ № 640/20207/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Міністерство оборони України з позовом до Департаменту державної виконавчої служби, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження (ВП 57929208) від 25.09.2019 про накладення штрафу на Міністерство оборони України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/20207/19. З огляду на характер спірних правовідносин і предмет доказування розгляд справи судом вирішено здійснювати без повідомлення виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами та у порядку, визначеному положеннями статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна постанова є протиправною, оскільки позивачем виконано у повному обсязі Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 у справі № 820/3064/18 та у відповідності з вимогами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи, Харківським окружним адміністративним судом розглянуто адміністративну справу № 820/3064/18 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

25 травня 2018 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду первісний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 19 протоколу № 31 від 23.03.2018 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_1 ) повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству Оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей, та в Порядку, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014; зобов`язано Міністерство оборони України (03168, м. Київ, вул. Повітрофлотський,6, ) вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_1 ) згідно вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та в Порядку, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, та наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 (а.с.15-18).

12 вересня 2018 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 залишено без змін.

12 липня 2018 року Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 820/3064/18 про зобов`язання Міністерства оборони України (03168, м. Київ, вул. Повітрофлотський,6, ) вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) згідно вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та в Порядку, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, та наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014.

17 грудня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським Олександром Анатолійовичем відкрито виконавче провадження № 57929208 з виконання виконавчого листа № 820/3064/18 від 12.07.2018 (а.с.49-50).

Указаною постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем боржника зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29.01.2019 Міністерством оборони України надіслано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення № 248/621. До вказаної заяви позивачем долучено витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 № 134 (а.с.43,44).

Уважаючи, що протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.12.2018 № 134 не є фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом державним виконавцем 10.07.2019 було винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100, 00 грн. за невиконання рішення суду від 25.05.2018 (а.с.37-38). Указаною постановою зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

З матеріалів справи убачається, що 19.07.2019 Міністерством оборони України надіслано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення № 248/5415. До вказаної заяви позивачем долучено витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.06.2019 № 7 (а.с.43,44).

Уважаючи, що протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.06.2019 № 7 не є фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом 25.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 грн. за невиконання рішення суду від 25.05.2018 (а.с.13).

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу від 25.09.2019, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У силу приписів частини 1, пункту 1, 3 частини 2, пункту 22 частини 3 статті статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із абзацом 1 частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин 1, 2 статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, законодавцем передбачено негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення.

Водночас, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 № 522/6739/17.

Спірною постановою накладено штраф за невиконання рішення суду на Міністерство оборони України, як боржника, у межах виконавчого провадження №57929208.

Як встановлено судом вище, що 17.12.2018 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57929208 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2018 № 820/3064/18 та надано боржнику десятиденний строк для виконання судового рішення.

Отже, підставою для винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк в який він може добровільно її виконати.

Як вбачається з матеріалів справи з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження до дати винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, боржник неодноразово вжив заходів щодо своєчасного та належного виконання рішення суду та вимоги державного виконавця.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 Міністерство оборони України зобов`язано вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та в Порядку, затвердженому Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, та наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Як свідчить зміст пункту 11 Порядку № 975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника.

Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно із пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає розпорядникові бюджетних коштів затверджений п. 11 Порядку № 975 перелік документів для призначення такої допомоги. У свою чергу, розпорядник бюджетних коштів на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Судом встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянуто документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, що підтверджується витягом з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 21.12.2018 № 134 (а.с.44).

Покликання відповідача на те, що фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом є призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не відповідають резолютивній частині рішення Харківського окружного адміністративного суду в частині встановлення способу виконання рішення суду, а тому відхиляються судом.

Таким чином, суд погоджується з позицією Міністерства оборони України, що ним виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 у справі № 820/3064/18, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність у державного виконавця правових підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 25.09.2019.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження (ВП 57929208) від 25.09.2019 про накладення штрафу на Міністерство оборони України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Т.П. Балась