Справа № 480/2320/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 р.Справа № 480/2320/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. ,Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача Білогрищенко О.А.

представника відповідача Фадєєва В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 15.10.2019 року по справі № 480/2320/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект"

до Виконавчого комітету Сумської міської ради третя особа: Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради

про визнання протиправними та скасування пунктів додатку до рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект", 26.06.2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 14, 18, 51 додатку до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 21.05.2019 № 303 "Про звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Суми" щодо демонтажу тимчасової споруди зупинка громадського транспорту № 62 "Сумсько-Київських дивізій", зупинка громадського транспорту "вул. Лінійна" (зупинка громадського транспорту № 67 "Пивзавод") та зупинка громадського транспорту "Пологовий будинок" по вул. Троїцька, біля буд. 20.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваним рішенням передбачено здійснити демонтаж тимчасових споруд, які належать позивачу. Вказані споруди розміщувались позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 17.08.2005 № 441 "Про встановлення та облаштування зупинок громадського транспорту", а також інших необхідних на той час документів. Земельні ділянки під розміщення спірних тимчасових споруд були надані підприємству на підставі договорів оренди 13.02.2006 на 10 років, а у 2016 вказані договори оренди були поновлені на той самий строк та на тих же умовах. Представник позивача стверджує, що TOB "Техноінвесткомплект" має паспорти на вищезазначені тимчасові споруди, які видані у 2005 році, вони продовжують свою дію, окремі паспорти прив`язки з терміном дії згідно нових норм законодавства підприємством розроблятись не повинні у зв`язку з тим, що нових об`єктів позивач не встановлював і користується тимчасовими спорудами, дозвіл на розміщення яких був наданий ще у 2006 році та на підставі поновлених договорів оренди земельних ділянок під розміщення торгівельних кіосків.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27.01.2020 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 21.05.2019 виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення № 303 "Про звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Суми", пунктами 1, 2 якого вирішено управлінню архітектури та містобудування Сумської міської ради ( ОСОБА_1 ) вжити заходів щодо попередження про звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд згідно з додатком. У разі невиконання власником тимчасової споруди вимог щодо усунення порушень чинного законодавства України та не приведення земельної ділянки у попередній стан, комісії з питань звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Суми ( ОСОБА_2 ) вжити відповідних заходів (а.с. 19).

Додатком до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 21.05.2019 № 303 затверджено Перелік тимчасових споруд, які підлягають демонтажу.

У пункті 14 вказаного додатку зазначено наступний об`єкт: тимчасова споруда (зупинка громадського транспорту), що розташована за адресою: вул. Сумсько-Київських дивізій (зупинка громадського транспорту № 62 "Сумсько-Київських дивізій"); у пункті 18 - тимчасова споруда (зупинка громадського транспорту), що розташована за адресою: вул. Лінійна (зупинка громадського транспорту № 67 "Пивзавод") (а.с. 80, зв.б.); у пункті 51 - тимчасова споруда (зупинка громадського транспорту), що розташована за адресою: вул. Троїцька, біля буд. 20 (зупинка громадського транспорту "Пологовий будинок") (а.с. 82).

Листом управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 11.07.2019 № 162/08.01.17 164/08.01.2017 позивача повідомлено, що йому необхідно на виконання рішення виконавчого комітету Сумської міської ради "Про звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Суми" від 21.05.2019 № 303 провести демонтаж вищевказаних споруд (зупинки громадського транспорту) в добровільному порядку (а.с. 63).

Позивач стверджує, що має дозвільні документи на розміщення тимчасових споруд, а саме договори оренди земельних ділянок, на яких вони розташовані, та паспорти тимчасових споруд, видані у 2005 році.

Відповідно до копій інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 71177583, 71208465, 71224548 в користуванні ТОВ "Техноінвесткомплект" на праві оренди до 15.10.2025 знаходяться земельні ділянки цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які розташовані за адресами:

- Сумська область, м. Суми, вул. Троїцька;

- Сумська область, м. Суми, вул. Харківська;

- Сумська область, м. Суми, вул. Харківська (а.с. 27-31).

Також, в обґрунтування своєї позиції по справі позивач надав суду копії наступних документів: паспорти на тимчасові споруди зупинка "Пивзавод" вул. Харківській (а.с. 15-17), зупинка "вул. Сумсько-Київських дивізій" вул. Харківська (а.с. 18-20), зупинка "Зал органної та камерної музики" вул. Дзержинського (а.с. 21-23); дозволи на розміщення малих архітектурних форм № 32, № 27, № 26 видані 17.04.2006 (а.с. 12-14), витяг з рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради "Про встановлення та облаштування зупинок громадського транспорту" від 17.08.2005 № 441 (а.с. 24-26), договір оренди від 07.09.2018 № 01/10-18/С-4 з ТОВ "Лайм Кеш" стосовно оренди приміщення на ЗГТ № 62" СКД" (а.с. 124-127), договір оренди від 01.07.2016 № 35 з ФОП ОСОБА_3 стосовно оренди приміщення на ЗГТ № 67 "Пивзавод" (а.с. 128-129), договір № М-2/50807 від 19.08.2005 з ПП "Магістер Ерго"на будівництво зупиночних комплексів с торгівельними кіосками (а.с. 130), технічні паспорти зупиночного комплексу з кіоском "Зал органної та камерної музики № 107", зупиночного комплексу з торговим павільйоном "зуп. Пивзавод", технічний паспорт зупиночного комплексу з двома магазинами "зупинка Сумсько-Київських дивізій № 62" (а.с. 131-177).

Не погоджуючись з оскаржуваними рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином доведено факт відсутності у позивача на момент прийняття оскаржуваного рішення дозвільних документів на розміщення тимчасових споруд.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про планування та забудову території" (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), який встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів з урахуванням громадських і приватних інтересів.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Законом України "Про планування та забудову території" (в редакції станом на 2005 рік) порядок отримання дозволу па будівництво тимчасових споруд та розміщення реклами визначається місцевими правилами забудови відповідно до закону.

Порядок розміщення малих архітектурних форм незалежно від форми власності для здійснення підприємницької діяльності на території України у 2005 році врегульовано Типовими Правилами розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затвердженими Наказом Держбуду від 13.10.2000 № 227 (далі - Правила № 227).

Згідно з абз. 3 п. 1 Правил № 227 суб`єкти підприємницької діяльності набувають права на земельну ділянку на підставі і в порядку, передбаченими чинним земельним законодавством України, а в разі подання декількох заявок на одне й те саме місце розташування - шляхом проведення конкурсу або аукціону згідно із Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до п. 3 Правил № 227 для отримання дозволу па розміщення пересувної малої архітектурної форми суб`єкту підприємницької діяльності необхідно подати до районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (районної в міст і ради) такі документи:

- письмова заява за формою згідно з додатком, у якій зазначаються бажане місце та термін розміщення, функціональне призначення і характеристика об`єкта;

- нотаріально засвідчена копія свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності в Україні;

- копія свідоцтва реєстрації платника ПДВ (при потребі);

- документ, що посвідчує право на земельну ділянку;

- для іноземного суб`єкта підприємницької діяльності - документи, що свідчать про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності в країні її місцезнаходження.

Згідно із п. 5 Правил № 227 відповідний орган містобудування та архітектури готує схему прив`язки установки об`єкта па топографо-геодезичній основі в М 1:500 і видає суб`єкту підприємницької діяльності дозвіл на розміщення малої архітектурної форми за формою згідно з додатком 2 у тижневий термін після подання до органу містобудування та архітектури документів, зазначених у пункті 3 Типових правил.

Відповідно до пунктів 6-7 Правил № 227 суб`єкт підприємницької діяльності отримує дозвіл на підставі документа, що посвідчує право на земельну ділянку, а також інших документів, зазначених у пункті 3 Типових правил. Відсутність одного з документів для отримання дозволу на розміщення малої архітектурної форми, зазначених у пункті 3 Типових правил, є підставою для відмови в наданні такого дозволу. У разі відмови в наданні дозволу орган містобудування та архітектури надсилає суб`єкту підприємницької діяльності мотивоване повідомлення за підписом керівника органу виконавчої влади з посиланням на конкретні підстави.

Аналогічні вимоги передбачені для розміщення стаціонарної малої архітектурної форми - одноповерхова споруда площею до 30 кв.м, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей, - кіоск, одноповерховий павільйон тощо (п. 2 Правил № 227).

Відповідно до п. 8 Правил № 227 для отримання дозволу на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми суб`єкту підприємницької діяльності необхідно подати до Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради документи, визначені в пункті 3 Правил.

Відповідно до п. 12 Правил № 227 на замовлення суб`єкта підприємницької діяльності здійснюється розроблення паспорта відповідними підприємствами, установами, організаціями.

Згідно із п. 13 Правил № 227 у складі паспорта виготовляється план прив`язки малої архітектурної форми та благоустрою майданчика на топографо-геодезичній основі у М 1:500. креслення фасадів об`єкта з кольоровим вирішенням у М 1:200. креслення вузлів підключення до інженерних мереж у М 1:100 (при потребі). У разі розміщення групи малих архітектурних форм виконується схема їх розміщення на топографо-геодезичній основі з прив`язкою кожного окремого об`єкта, відображенням благоустрою та інженерного забезпечення майданчика в М 1:500.

За п. 14 Правил № 227 орган містобудування та архітектури перевіряє відповідність паспорта прив`язки малої архітектурної форми державним будівельним нормам і видає суб`єкт) підприємницької діяльності дозвіл па розміщення малої архітектурної форми в тижневий термін після подання до органу містобудування та архітектури документ ів, визначених у пункті 3.

У відповідності до п. 14 Правил № 227 дозвіл па розміщення малої архітектурної форми (далі - дозвіл), складений за формою згідно з додатком 2, - документ, що дає право суб`єкту підприємницької діяльності на розміщення малої архітектурної форми, який видається органом містобудування та архітектури за умови виникнення права па земельну ділянку (форма дозволу додається).

Враховуючи аналіз вищенаведених норм, колегія суддів зазначає, що за загальними правилами розміщення тимчасової споруди (кіоску) у м. Суми в 2005 році здійснювалось на підставі дозволу органу містобудування та архітектури, за умови наявності розробленого паспорта прив`язки малої архітектурної форми, який складається з плану прив`язки малої архітектурної форми та благоустрою майданчика па топографо-геодезичній основі у М 1:500, креслення фасадів об`єкта з кольоровим вирішенням у М 1:200; креслення вузлів підключення до інженерних мереж у М 1:100 (при потребі).

Відповідно до пунктів 23-24 Правил № 227 стаціонарна мала архітектурна форма приймається до експлуатації комісією за участю суб`єкта підприємницької діяльності, уповноваженого представника органу містобудування та архітектури, а також, у залежності від функціонального призначення, представників відповідних служб з розглядом на місці відповідності об`єкта паспорту прив`язки. За результатами розгляду складається акт технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію, складений за формою згідно з додатком 5 (рекомендований). Після прийняття об`єкта до експлуатації здійснюється його реєстрація органом містобудування та архітектури районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради.

Згідно із п. 2.1 р. 2 Порядку звільнення земельних ділянок від незаконного встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 25.07.2012 № 1668-МР (зі змінами) (далі - Порядок № 1668-МР) (а.с. 155-162), демонтажу (знесенню) підлягають незаконно встановлені ТС, а відповідна земельна ділянка поверненню та приведенню у попередній стан, у випадках:

1) відсутності паспорта прив`язки ТС, інших дозвільних документів:

2) анулювання паспорта прив`язки ТС, закінчення терміну його дії;

3) самовільного розміщення ТС;

4) у разі невідповідності розташування ТС паспорту прив`язки ТС, будівельним нормам та правилам;

5) відсутності документа, що посвідчує право на земельну ділянку;

6) самовільної зміни власником ТС її призначення;

7) за рішенням судових органів або поданням інших органів державної влади;

8) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Так, колегією суддів встановлено, що згідно з договорами оренди земельних ділянок, укладених 13.02.2006 між позивачем та Сумською міською радою, ТОВ «Техноінвесткомплект» отримало в користування земельні ділянки під розміщення торгівельних кіосків, зокрема, по вищевказаним адресам (а.с. 83-71). Вказані договори оренди укладались на 10 років, однак згідно з рішенням Господарського суду Сумської області від 13.06.2016 № 920/573/16 були поновлені на той самий строк та на тих самих умовах згідно з додатковими угодами (строк дії договорів по 15.10.2025 (а.с. 124-129).

Відповідно до копій інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 71177583, 71208465, 71224548 в користуванні ТОВ "Техноінвесткомплект" на праві оренди до 15.10.2025 знаходяться земельні ділянки цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які розташовані за адресами:

- Сумська область, м. Суми, вул. Троїцька;

- Сумська область, м. Суми, вул. Харківська;

- Сумська область, м. Суми, вул. Харківська (а.с. 27-31).

Також, в обґрунтування своєї позиції по справі позивач надав суду копії наступних документів: паспорти на тимчасові споруди зупинка "Пивзавод" вул. Харківській (а.с. 15-17), зупинка "вул. Сумсько-Київських дивізій" вул. Харківська (а.с. 18-20), зупинка "Зал органної та камерної музики" вул. Дзержинського (а.с. 21-23); дозволи на розміщення малих архітектурних форм № 32, № 27, № 26 видані 17.04.2006 (а.с. 12-14), витяг з рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради "Про встановлення та облаштування зупинок громадського транспорту" від 17.08.2005 № 441 (а.с. 24-26), договір оренди від 07.09.2018 № 01/10-18/С-4 з ТОВ "Лайм Кеш" стосовно оренди приміщення на ЗГТ № 62" СКД" (а.с. 124-127), договір оренди від 01.07.2016 № 35 з ФОП ОСОБА_3 стосовно оренди приміщення на ЗГТ № 67 "Пивзавод" (а.с. 128-129), договір № М-2/50807 від 19.08.2005 з ПП "Магістер Ерго"на будівництво зупиночних комплексів с торгівельними кіосками (а.с. 130), технічні паспорти зупиночного комплексу з кіоском "Зал органної та камерної музики № 107", зупиночного комплексу з торговим павільйоном "зуп. Пивзавод", технічний паспорт зупиночного комплексу з двома магазинами "зупинка Сумсько-Київських дивізій № 62" (а.с. 131-177).

Колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції позивачем було надано для огляду дозволи на розміщення малої архітектурної форми №26, №27, №32 від 17.04.2006 року, видані управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 4 ст. 296 КАС України встановлено, якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами.

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відомості, які зазначені в оглянутих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції оригіналах дозволів на розміщення малої архітектурної форми №26, №27, №32 від 17.04.2006 року, що видані управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, є достовірними з огляду на те, що розбіжностей з копіями вказаних дозволів, наданих позивачем до суду першої інстанції не встановлено.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27.01.2020 був допитаний в якості свідка ОСОБА_4 .

З пояснень свідка ОСОБА_4 колегією суддів встановлено, що вказана особа перебувала на посаді головного архітектора м. Суми - начальника управління архітектури та містобудування Сумської міської ради в 2006 році. На час виникнення спірних відносин місцевими органами влади був проведений аукціон та виділено майданчики для установлення на цих майданчиках малих архітектурних форм, після чого проведено процедуру виділу земельних ділянок та процедуру оформлення дозволів на розміщення малих архітектурних форм, в тому числі, оформлення таких дозволів Товариству з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект".

Також ОСОБА_4 підтвердив, що на оригіналах дозволів на розміщення малої архітектурної форми №26, №27, №32 від 17.04.2006 року, наданих позивачем для огляду в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, стоїть його власноручний підпис.

Крім того ОСОБА_4 зазначив, що на той час (2006 рік) був великий обсяг виданих суб`єктам господарської діяльності дозвільних документів та форма цих дозволів є відповідною до форми, встановленою інструкціями того часу. Оскільки така форма була спрощеною, порівняно з нинішньою формою дозволу, таким чином вказані дозволи видавались не на бланку Сумської міської ради.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що дозволи на розміщення малої архітектурної форми №26, №27, №32 від 17.04.2006 року оформлені не на відповідних бланках Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради та із зазначенням іншого номеру телефону, що не належав Управлінню.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності діють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі наданих в судовому засіданні пояснень свідка, а також враховуючи надання представником позивача для огляду оригіналів дозволів на розміщення малої архітектурної форми №26, №27, №32 від 17.04.2006 року, виданих управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача наявні всі необхідні документи, які підтверджують законність розміщення ним тимчасових споруд, а тому підстави для їх демонтажу відсутні.

Колегія суддів зазначає, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Складові цього критерію не є універсальними (абсолютними), оскільки не існує чіткого, виключного переліку обставин, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення цієї «справедливої рівноваги».

«Пропорційність» є оціночною категорією і повинна встановлюватися щодо конкретного суб`єкта в кожній окремій справі на підставі тих обставин і фактів, що встановлені судом безпосередньо. Підґрунтям для висновку про додержання балансу інтересів, якщо втручання в право особи на мирне володіння майном має місце, повинен бути результат вивчення спірної ситуації, а не загальні приписи чи цитати, вирвані з контексту рішення Європейського суду з прав людини.

Втручання держави в право особи на мирне володіння майном не може вважатися виправданим, якщо порушення закону має суто формальний характер. Разом із тим, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» в жодному разі не є достатньою перешкодою для витребування в особи незаконно й недобросовісно відчуженого майна. Аналогічно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Російської Федерації» не свідчить про те, що в Україні порушники митних правил повинні звільнятися від додаткового адміністративного стягнення (конфіскації) за нормою національного закону (наприклад, ст. 471 Митного кодексу України), яка не суперечить Конвенції та визнається Європейського суду з прав людини допустимою частиною регуляторного механізму держави, що відповідає загальним інтересам суспільства.

Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці Європейського суду з прав людини дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Європейського суду з прав людини розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Автономне поняття «законні очікування» не може протиставлятися положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України про пріоритетність забезпечення правового порядку. Практикою Європейського суду з прав людини і міжнародних арбітражів визнається, що принцип обґрунтованого очікування не може заперечувати право держав змінювати своє законодавство.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо судом установлено незаконність набуття права власності, відсутні підстави застосовувати концепцію «легітимних очікувань» або надати їй перевагу порівняно з нормами ст. 19 Конституції України та Цивільного кодексу України про набуття права власності.

Таким чином, складовою захисту права особи на мирне володіння своїм майном, гарантованого ст. 1 Першого протоколу, є превентивні способи захисту права власності. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України суб`єктивне право має бути захищено в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Превентивний захист права власності допускається в разі існування загрози порушення права, яка має носити реальний характер і бути доведена в кожному конкретному випадку.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (статя 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На думку колегії суддів, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до приписів ч.ч.1,5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР територіальним громадам міст, зокрема, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Статтею 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів зокрема, є органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Статтею 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження у галузі будівництва, зокрема:

- надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу;

- здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів;

- вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи затвердження результатів проведеного конкурсу на право оренди земельних ділянок під розміщення малих архітектурних форм на зупинках громадського транспорту згідно з рішенням міської ради від 05.07.05 р № 1271- МР «Про проведення конкурсу та надання в оренду земельних ділянок під розміщення малих архітектурних форм та схеми розміщення зупинок громадського транспорту в м. Суми, земельні ділянки під якими включені в цей конкурс, виконавчий комітет Сумської міської ради дозволив встановлення та облаштування зупинок громадського транспорту суб`єктам підприємницької діяльності, переможцям конкурсу, зокрема до яких належав ТОВ "Техноінвесткомплект" по проведенню конкурсу на право оренди земельних ділянок під розміщення малих архітектурних форм на зупинках громадського транспорту згідно з рішенням від 17.08.2005року №441. На підставі вказаного рішення було зобов`язано управління архітектури та містобудування міської ради (Биков В.Б.) та правовому управлінню міської ради ( ОСОБА_5 ) зробити типовий дозвіл виконавчого комітету міської ради на встановлення та облаштування зупинок громадського транспорту у м. Суми.

Дозволи на розміщення малої архітектурної форми №26, №27, №32 від 17.04.2006 року, видані управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради, були оглянуті колегією суддів та враховані як належні та достовірні докази.

Таким чином, факт відсутності у позивача на момент прийняття оскаржуваного рішення дозвільних документів на розміщення тимчасових споруд відповідачем не доведено .

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача наявні всі необхідні документи, які підтверджують законність розміщення ним тимчасових споруд, а тому підстави для їх демонтажу відсутні, у зв`язку із чим оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект" .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект" задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року по справі № 480/2320/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвесткомплект" до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 14, 18, 51 додатку до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 21.05.2019 № 303 "Про звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території міста Суми" щодо демонтажу тимчасової споруди зупинка громадського транспорту № 62 "Сумсько-Київських дивізій", зупинка громадського транспорту "вул. Лінійна" (зупинка громадського транспорту № 67 "Пивзавод") та зупинка громадського транспорту "Пологовий будинок" по вул. Троїцька, біля буд. 20.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Старостін
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 31.01.2020 року