Справа № 540/2743/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2743/19
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представника апелянта

за участю представника апелянта Жигалова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Космополія" на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року по справі за позовом Приватного підприємства "Космополія" до приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, 3-тя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство"Космополія", (далі позивач, ПП "Космополія") звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С., 3-тя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови від 02.12.2019р. про арешт майна боржника, якою накладено арешт на право оренди земельної ділянки площею 7,12 га, кадастровий номер :06:009:0031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 29616382 від 20.12.2018 року, на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, укладений 17.12.2018 року між ПП "Космополія" та ОСОБА_1 , строком на 49 років з правом пролонгації, що належить боржнику: ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 16224,50 грн.

В обґрунтування позову посилався на протиправність постанови про арешт майна боржника від 02.12.2019р. у виконавчому провадженню № 60613050, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. Так, на думку позивача, наявність оскаржуваної постанови порушує права ПП "Космополія", як законного орендаря земельної ділянки, оскільки обмежує право підприємства на користування нею з метою самостійного господарювання та отримання продукції і доходів з неї.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року в задоволенні позову Приватного підприємства "Космополія" - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ПП "Космополія", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги знову наголошує на тому, що приватний виконавець, керуючись приписами ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", фактично наклав арешт не на майно (кошти) боржника - ОСОБА_1 , а на речове право (право оренди), яке належить ПП "Космополія", та яке не є боржником у виконавчому провадженню.

Інші учасники справи, відповідач та третя особа, своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що третій особі - ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 7,12 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:009:0031, місцезнаходження: Херсонська обл., Новотроїцький р., с АДРЕСА_1 рада АДРЕСА_2 .

17 грудня 2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПП "Космополія" (Орендар) укладено договір оренди землі № б/н стосовно оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:009:0031 площею 7,12 га, яка належить Орендодавцю на праві власності.

20 грудня 2018 року до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 29616382 про інше речове право - право оренди.

05 вересня 2019 року у справі № 662/1651/19 за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" кредитної заборгованості на суму 11919,45 грн. та судового збору в сумі 1921,00 грн.

На виконання даного судового рішення 08 жовтня 2019 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області видано виконавчий лист № 662/1651/19, який стягувачем звернуто до примусового виконання.

На виконання зазначеного виконавчого документа приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження № 60613050, під час здійснення якого прийнято рішення про арешт майна боржника.

02 грудня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову, якою накладено арешт на право оренди земельної ділянки площею 7,12 га з кадастровим номером :06:009:0031, яке належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 16224,50 грн.

Вважаючи вищевказану постанову приватного виконавця протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова приватного виконавця прийнята відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, згідно ст. 2 цього Закону, примусове виконання судових рішень здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Згідно ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтями 90 та 95 ЗК України визначено права власника земельної ділянки та права землекористувача.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 90 ЗК України серед прав власника земельної ділянки визначено право здійснювати продаж або іншим чином відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Згідно ч.1 ст. 95 ЗК України до прав землекористувачів віднесено права щодо самостійного господарювання на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використання у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель та споруд.

Таким чином, з тріади правомочностей власника майна (володіння, користування та розпорядження майном), що визначені ч. 1 ст. 319 ЦК України, право оренди земельної ділянки надає орендарю правомочності володіти та користуватися земельною ділянкою для цілей ведення ним підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України), однак не надає йому права розпоряджатися як земельною ділянкою, так і майновими правами на неї землевласника.

Разом з цим, власник земельної ділянки, який наділений правом на розпорядження земельною ділянкою та майновими правами на неї, в силу ч. 5 ст. 93 ЗК України вправі відчужувати право оренди земельної ділянки, в тому числі продавати таке право на земельних торгах, передавати у заставу, спадщину, вносити до статутного капіталу на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

При цьому, ч. 2 ст. 135 ЗК України вказує на те, що продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки. У такому разі земельні торги регулюються положеннями цього Кодексу, якщо інше не передбачено законом чи договором з виконавцем земельних торгів.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 135 ЗК України звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до положень п. 6 ч. 3 ст 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Тобто в межах виконавчого провадження, при здійснені виконавчих дій, які стосуються примусової реалізації майна (майнових прав) боржника, виконавець виступає в таких правовідносинах від імені боржника, який є власником такого майна (майнових прав), без волевиявлення.

Отже, з аналізу наведених норм Земельного кодексу України можна дійти висновку, що саме власник земельної ділянки може виступати з ініціативою відчуження права оренди, при примусовому відчуженні права оренди ініціатором такого продажу виступає виконавець, якщо боржник є власником земельної ділянки.

Реалізація абз. 5 ч. 2 ст. 135 ЗК України щодо права державного (приватного) виконавця на звернення стягнення на право оренди земельної ділянки та накладення на нього арешту в порядку ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" повинна здійснюватися з урахуванням того, що боржник у виконавчому провадженні повинен мати статус власника земельної ділянки, а не її орендаря.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалі від 30 вересня 2019 року у справі № 904/968/18.

Таким чином, оскаржувану постанову приватним виконавцем винесено у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ПП «Космополія», обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржуваною постановою приватний виконавець фактично наклав арешт не на майно боржника - ОСОБА_1 , а на речове право (право оренди), яке належить ПП "Космополія", яке не є боржником у виконавчому провадженні, внаслідок чого обмежено право підприємства на користування земельною ділянкою з метою самостійного господарювання та отримання продукції і доходів з неї, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки арешт права оренди жодним чином не обмежує право позивача на користування земельною ділянкою з метою самостійного господарювання та отримання продукції і доходів з неї.

При цьому, оскаржувана постанова від 02.12.2019 року про арешт майна боржника не містить заборон та обмежень у використанні земельною ділянкою, яка є власністю боржника. Даною постановою лише накладено арешт на право оренди земельної ділянки чим обмежено право боржника, як власника земельної ділянки, на відчуження права оренди земельної ділянки. Таке обмеження жодним чином не створює перепон у господарській діяльності позивача, пов`язаної з використанням земельної ділянки.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Космополія" залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року по справі за позовом Приватного підприємства "Космополія" до приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, 3-тя особа: ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.01.2020 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.