Справа № 521/19556/19
Суддя: Сегеда О. М.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2-а/521/39/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Колесник Т.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Одесі справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чечіна Анатолія Івановича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 13 листопада 2019 року інспектором патрульної поліції УПП в Одеській області Чечіним А.І. було винесено постанову ЕАК №1740750 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що зі змісту вказаної постанови вбачається, що 13 листопада 2019 року о 10.13 годині по вул. Балківській в м. Одесі він керував транспортним засобом, HYUNDAI AZERA, д.р.н. НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України. За порушення водієм вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП, останній був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивач із фактом скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не погоджується, вважає постанову серії ЕАК №1740750 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням його прав та з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень. Крім цього, вважає постанову такою, що ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його неправомірних дій, а отже не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стверджував, що 13 листопада 2019 року приблизно о 10.00 годині він рухався на своєму автомобілі HYUNDAI AZERA, д.р.н. НОМЕР_1 , по вул. Балківській у м. Одесі з метою отримання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року, якою провадження по адміністративній справі відносно нього за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а потім він повинен був їхати у поліцію за посвідченням водія. Вказував, що керував транспортним засобом на підставі тимчасового посвідчення і якщо б поліцейським не була порушена процедура розгляду справи, а саме якщо б справа розглядалась не на місці зупинки, а у будівлі відповідного управління поліції за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5, де і знаходилось його посвідчення водія, то він би міг його зразу пред`явити. Крім того зазначав, що оскільки він є інвалідом 2-ї групи та у зв`язку зі ступенем втрати його рухливості, він не міг скористатися громадським транспортом.

Вказував, що відповідач незаконно розглянув справу на місті зупинки транспортного засобу, його усні пояснення та незгода з винністю у скоєнні адміністративного правопорушення не були взяті до уваги та не були відображені в оскаржуваній постанові, яку, за думкою останнього, було складено без доказів його вини. На підставі зазначеного, позивач просив суд визнати дії лейтенанта поліції Чечіна А.І. протиправними та скасувати постанову серії ЕАК №1740750 від 13 листопада 2019 року про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглянути адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 15-16).

Крім того, ухвалою суду від 27 листопада 2019 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (а.с. 15-16).

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року було залучено до участі в справі в якості співвідповідача УПП в Одеській області ДПП та виключено з кола третіх осіб - УПП в Одеській області ДПП (а.с. 37-38).

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач лейтенант поліції Чечін А.І. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ст. ст. 124, 126 КАС України.

Представник УПП в Одеській області ДПП, діючий на підставі довіреності від 06 вересня 2019 року, в судове засідання не з`явився, надав до суду пояснення, згідно яких просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с. 27-35).

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачених ч. ч. 1, 2 і 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених ч. ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395 (далі -Інструкція) передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема за ч. 1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення ( п. 2 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до положень п. 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАК №1740750 від 13 листопада 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної інспектором 1-ї роти 4-го батальйону УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Чечіним А.І., 13 листопада 2019 року о 10 годині 13 хвилин у м. Одесі, по вул. Балківська, 117, ОСОБА_1 керував транспортним засобом HYUNDAI AZERA, д.р.н. НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та був притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с. 4).

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 зазначеного Закону поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З наведених норм законодавства вбачається, що за наявності факту порушення водієм ПДР зупинка транспортного засобу є законною, і лише з дотриманням таких умов у інспектора поліції виникає право на реалізацію повноважень вимагати у особи пред`явлення нею документів, зокрема посвідчення водія.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, представником УПП в Одеській області ДПП було надано до суду компакт-диск з фотоматеріалами та показами технічних приладів.

При дослідженні в судовому засіданні наданих фотоматеріалів, судом встановлено, що позивач, керуючи автомобілем HYUNDAI AZERA, д.р.н. НОМЕР_1 , перевищив допустимий швидкісний режим, в результаті чого був зупинений інспектором патрульної поліції.

В ході судового розгляду справи встановлено, що при зупиненні транспортного засобу HYUNDAI AZERA, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, інспектором патрульної поліції було виявлено, що останній не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. «а» п. 2.1 ПДР України, а строк дії тимчасового дозвону на право керування транспортним засобом відповідної категорії закінчився, що підтверджує правомірність винесення відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» на водіїв покладено обов`язок мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.п. «а» п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові №127/19283/17 від 25 вересня 2019 року наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

У ст. 265-1 КУпАП визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 10 розділу XII Інструкції після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія у випадку, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справу про адміністративне правопорушення не розглянуто у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа до підрозділу поліції за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 276 КУпАП. Після закінчення тримісячного строку, якщо особа не звернулася за отриманням вилученого документа, таке посвідчення водія зберігається в підрозділі поліції до надходження постанови суду, яка набрала законної сили. З дати надходження такої постанови посвідчення водія протягом трьох днів надсилається до територіального органу з надання сервісних послуг МВС за місцем проживання особи.

Встановлено, що 25 квітня 2019 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 25 квітня 2019 року о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Хюндай", д.р.н. НОМЕР_1 , біля будинку №22 по вул. Ген. Петрова у м. Одесі, рухаючись заднім ходом з паркувального місця, не впевнився в безпеці маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем "Ніссан", д.р.н. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР (а.с. 8).

В цей же день 25 квітня 2019 року інспектором патрульної поліції у позивача було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_4 від 25 березня 2016 року та видано останньому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 було видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами категорії В1, В, С1, С з приміткою, що термін дії тимчасового дозволу відповідно до вимог ст. 265-1 КУпАП не перевищує тримісячного терміну з часу тимчасового вилучення посвідчення водія, тобто до 24 липня 2019 року включно (а.с. 7).

Зі змісту постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року вбачається, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 9-11).

Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Отже, у позивача було достатньо часу з моменту набрання законної сили постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року до дня зупинення його патрульною поліцією, тобто до 13 листопада 2019 року, для вжиття необхідних заходів щодо отримання зазначеного судового рішення та повернення посвідчення водія відповідної категорії.

Таким чином, в ході судового розгляду справи було встановлено факт відсутності у позивача посвідчення водія відповідної категорії на момент зупинки останнього інспектором патрульної поліції, а саме 13 листопада 2019 року, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не приймає до уваги надані позивачем у судовому засіданні пояснення відносно того, що він 13 листопада 2019 року керував своїм автомобілем HYUNDAI AZERA, д.р.н. НОМЕР_1 , на законних підставах, оскільки мав при собі водійське посвідчення, видане на його ім`я 16 липня 1974 року, при цьому доказів наявності вказаного водійського посвідчення на час зупинки його інспектором патрульної поліції суду надано не було. Крім того, про наявність у позивача водійського посвідчення від 16 липня 1974 року інспектором в постанові ЕАК №1740750не зазначено.

Тому, суд вважає, що дані твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Отже, порушення, яке допустив позивач згідно із приписами ПДР є порушенням правил керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії.

Зазначена у постанові норма ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З вказаного можна зробити висновок, що дії позивача, та викладена у самій постанові фабула, свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 126 КУпАП та передбачає застосування штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є доведеним.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 5 - 9, 72 - 77, 90, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Чечіна Анатолія Івановича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 30 січня 2020 року.

Суддя: О.М. Сегеда