Справа № 200/10269/19-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року

Київ

справа №200/10269/19-а

адміністративне провадження №К/9901/31647/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стрелець Т.Г., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року (постановлену в складі: головуючого судді Тарасенка І.М.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року (ухвалену в складі колегії: головуючого судді Гаврищук Т.Г., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д.) по справі № 200/10269/19-а за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі- відповідач, УПФУ), в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 липня 2019 року про відмову в виплаті недоодержаної пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 недоотриману за життя пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2 з 01.03.2017 по 31.01.2019 у розмірі 262589,37 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалюючи таке рішення, суди виходили з того, що позовні вимоги стосуються оскарження рішення та дій відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії померлого чоловіка позивача, як спадкоємиці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Позивачка, не погодившись з ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначила, що вона звернулась до суду з позовом про оскарження акту індивідуальної дії, прийнятого відповідачем відносно неї, спірні правовідносини не стосуються захисту спадкових прав.

Відповідач надіслав до Суду відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого при її вирішенні покладається на розсуд суду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою від 27.01.2020 Верховний Суд призначив справу до розгляду у порядку письмового провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року не відповідають, а вимоги касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Приписами п.1 ч.1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пункт 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначає, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачка звернулась до УПФУ із заявою щодо виплати недоодержаної пенсії її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера унормований ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що:

1. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

2. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

3. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, Закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді зокрема пенсії яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

Тобто, у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Позивачка, посилаючись на те, що вона є членом сім`ї померлого ОСОБА_2 , звернулась за виплатою суми, нарахованої, але не виплаченої йому за життя пенсії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідач рішенням від 26.07.2019 відмовив в виплаті недоодержаної пенсії. Вказане рішення мотивовано тим, що заявником подано не повний пакет документів.

Вважаючи, що пенсійний орган протиправно відмовив у виплаті їй, як члену сім`ї померлого, нарахованих її чоловіку сум пенсії, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуюче наведене, за фактичних обставин цієї справи, Верховний Суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що спірні правовідносини у справі стосуються спадкових прав та через це підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

Спір, що виник у даній справі стосується оскарження позивачкою рішення та дій УПФУ, як суб`єкта владних повноважень, що наділений владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлого, якому нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія і щодо виплати саме цих сум було прийнято акт індивідуальної дії, який має для ОСОБА_1 обов`язковий характер його виконання.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про те, що спір у цій справі є спором між учасниками публічно-правових відносин, стосується публічно-правових відносин саме з позивачем.

Посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію, Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27 березня 2019 року по справі №286/3516/16 є помилковим, позаяк правовідносини, які виникли у цій справі відрізняються за фактичними обставинами від справи за позовом ОСОБА_1 . Відмінність полягає у тому, що позивач у справі №286/3516/16 звертався за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати, тоді як ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого права, на яке мало безпосередній вплив оскаржуване рішення відповідача на отримання пенсійних виплат не в порядку спадкування, а як членом сім`ї померлого ОСОБА_2 . Реалізація такого права передбачена ч. 2 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рішенням пенсійного органу.

Викладене свідчить про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанції про те, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, чим порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року по справі № 200/10269/19-а.

Справу № 200/10269/19-а направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суддя- доповідач: Л.В. Тацій

Судді: Т.Г. Стрелець

А.І. Рибачук