Справа № 200/12653/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 р. Справа№200/12653/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування нарахованої пені по платі за земельну ділянку в сумі 68 951,67 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (далі ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі ГУ ДФС у Донецькій області, відповідач), про скасування нарахованої пені по платі за земельну ділянку в сумі 68 951,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що аналізуючи інтегровану картку в особистому кабінеті платника податку позивачем встановлено, що податковою інспекцією Дзержинського відділу Костянтинівсько-Дружківського управління ДПС у Донецькій області було незаконно нараховано та нічим не підтверджено пеню за подачу уточнюючої декларації за земельний податок, а саме по декларації № за 2014 рік нарахована пеня в сумі 50238,19 грн., по декларації № за 2015 рік нарахована пеня в сумі 18713,48 грн., на загальну суму 68951,67 грн. Проте, враховуючи, що місцезнаходження підприємства ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» станом на 14 квітня 2014 року була територія населеного пункту, що розташована на лінії зіткнення і станом на 1 січня 2017 року не змінило свого місцезнаходження, то в силу норм п.38.2 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення Податкового кодексу України», з 01.01.2017 року у Головного управління ДФС відсутні правові підстави для застосування відносно позивача нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань. Позивач вважає, що нарахована пеня є необґрунтованою та такою, що суперечить діючому законодавству України, а тому просить суд скасувати її у судовому порядку.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 12.12.2019 року, відповідач зазначив, що пеня автоматично нараховується засобами програмного забезпечення ІТС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника згідно статті 129 Податкового кодексу України. Однак, залишок несплаченої пені станом на 31.12.2017 року дорівнює 0 грн. та станом на 10.12.2019 року в інтегрованій картці платника ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб обліковується переплата у сумі 138059,27 грн., залишок несплаченої пені відсутній. У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року у задоволенні клопотання представника Головного управління ДФС у Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

14 січня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що податковою інспекцією з 17.02.2017 року не обґрунтовано було нараховано пеню в сумі 68 951,07 грн. за уточнюючі податкові декларації, а саме № від 17.02.2017 року та № від 13.03.2017 року та незаконно було зменшено 13.03.2017 року суму боргу по пені в сумі 93 698,40 грн. враховуючи, що підприємство знаходиться на території населених пунктів на лінії зіткнення.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська», зареєстровано як юридична особа 09.04.2002 року за №1 258 120 0000 000165, ідентифікаційний код юридичної особи 00176495, місцезнаходження: 85205, Донецька область, місто Дзержинськ, вулиця Леніна, будинок 11, перебуває на обліку в Торецькій ДПІ Костянтинівсько-Дружківського управління Головного управління ДФС у Донецькій області.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 17.02.2017 року було подано уточнюючу декларацію по земельному податку за 2014 рік до зменшення податкового зобов`язання на суму 207 401,34 грн. (а.с. 6-10).

13.03.2017 року позивачем було подано уточнюючу декларацію по земельному податку за 2015 рік до зменшення податкового зобов`язання на суму 362 871,03 грн. (а.с. 11-15). Згідно листу №10-72 від 06.06.2017 року, позивач звернувся до контролюючого органу щодо коригування особистого рахунку ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», в якому просив зняти нараховані штрафи та пеню з 14 квітня 2014 року по теперішній час по відповідним податкам та зборам (а.с. 16).

Листом від 14.06.2017 року №756/10-05-05-12 контролюючий орган повідомив позивача, що приведення даних інтегрованих карток платника податку у відповідність до вимог ПКУ, відсутній механізм застосування норм пункту 38.7 статті 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення (а.с. 17-18).

Разом з тим, як вбачається з інтегрованої картки платника податків ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб, станом на 31.12.2017 року у графі «сума пені» зазначена сума 68951,67 грн., а у графі «сплачено/повернуто пені» зазначена сума 144140,46 грн., станом на 31.11.2019 року у підприємства обліковується переплата у сумі 138059,27 грн., залишок несплаченої пені відсутній (а.с. 64-66).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 16.1.4. п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст. Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України).

Таким чином, ПК України зобов`язує надавати платників земельного податку звітність та своєчасно сплачувати вказаний податок.

За приписами п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Судом встановлено, що фіскальним органом було прийнято уточнюючі декларації позивача з земельного податку за 2014-2015 роки, тобто, ці декларації не мали помилок, про що свідчать відповідні квитанції.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Як встановлено пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, позивач повинен щомісяця рівними частками протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця сплачувати податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене в поданій ним декларації.

Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

02.09.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15.10.2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За приписами статті 7 Закону № 1669-VII необіхдно скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Отже, у період з 14.04.2014 до 07.06.2016 включно суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності, орендної плати за користування державним та комунальним майном.

За змістом статті 1 вказаного Закону встановлено, що територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р та від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких внесено м. Торецьк юридичне місцезнаходження позивача, та місцезнаходження земельних ділянок.

Відтак, згідно з положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 09.06 2018 року у справі №804/1070/17 (адміністративне провадження №К/9901/31904/18) та від 26.06.2018 року у справі №805/3840/16-а (адміністративне провадження №К/9901/33142/18).

Разом з тим, сторонами не спростований та матеріалами справи доведений факт нарахування позивачу спірної пені в сумі 68 951,67 гривень, нарахованої при поданні уточнюючих розрахунків.

Відповідно до приписів пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Згідно з п. 111.2 ст. 111 цього Кодексу пеня є одним із видів фінансової відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, яка встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами.

Механізм нарахування пені встановлений ст. 129 ПК України, який пов`язує початок нарахування пені з останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Нарахування спірної пені відбулося в інтегрованій картці позивача автоматично на підставі п. 129.9 ст. 129 ПК України, відповідно до якого, у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податку помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу пеня, передбачена цією статтею, не нараховується, якщо зміни до податкової звітності внесені протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Як зазначено судом вище, позивач не припускався помилок при поданні податкової звітності.

В той же час, контролюючий орган має прийняти податкове повідомлення-рішення на суму таких зобов`язань (пені) (пп.14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податкове повідомлення-рішення щодо пені відповідачем не приймалося та до матеріалів справи сторонами на надано. Нарахована пеня у сумі 68 951,67 грн. була відображена лише в інтегрованій картці платника податків.

Разом з тим, станом на 10.12.2019 року в інтегрованій картці платника ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з земельного податку з юридичних осіб обліковується переплата у сумі 138059,27 грн., залишок несплаченої пені відсутній.

При цьому, позивачем не оскаржувалися у судовому порядку дії податкового органу із перерозподілу сплачуваних ним грошових коштів у якості виконання податкових зобов`язань, а суд, згідно приписів ч. 2 ст. 9 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином за відсутності нарахованої пені у сумі 68 951,67 грн., у суду відсутні правові підстави для її скасування, оскільки відсутнє порушене право, яке підлягає судовому захисту в межах заявлених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надані, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування нарахованої пені по платі за земельну ділянку в сумі 68 951,67 грн. відмовити повністю.

Повне судове рішення складене 27 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко