Справа № 300/2297/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2020 р. справа № 300/2297/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу зі сплати земельного податку фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - позивач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, орган стягнення, контролюючий орган) 22.11.2019 звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту також - відповідач, ОСОБА_1, платник податків) про стягнення податкового боргу зі сплати земельного податку фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог частини 1 статті 67 Конституції України, статті 36, підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16, пункту 287.5 статті 287 Податкового кодексу України не погашено в повному обсязі нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень. Вказані грошові зобов`язання є податковим боргом (узгодженим грошовим зобов`язанням) відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 48 862,28 гривень, і несплачений відповідачем до бюджету.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2019, на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с.1-2).

Відповідно до частини 3 статті 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 25.11.2019 направлено Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області запит щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, які містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі особи щодо ОСОБА_1 (а.с.22).

02.12.2019 на адресу суду, через канцелярію, надійшла відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області, згідно якої місце проживання ОСОБА_1 значиться: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.11.2019 надіслана відповідачу за адресами, які зазначено в адміністративному позові ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 ), а також у відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області (АДРЕСА_1). Поштові відправлення із даною ухвалою вручені відповідачу 29.11.2019, 03.12.2019 та 12.12.19, про що свідчить особистий підпис відповідача та підпис уповноваженої особи на повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.32, 47, 48).

ОСОБА_1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.12.2019 із відповідними письмовими доказами (а.с.49-52, 53-56). В даному відзиві відповідач не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві, та вказує на наступні обставини. Як зазначив відповідач, йому належить майновий комплекс по проспекту Грушевського, 97 у м. Коломия, який розташований на земельній ділянці площею 0,64458 га, яка належить останньому на праві постійного користування згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІФ-17-3-000056 від 12.01.1998. Органом стягнення винесено податкові повідомлення-рішення, якими нараховано відповідачу суми земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень і за 2018 рік 24 431,14 гривень аналогічно, що в загальному становить 48 862,28 гривень. ОСОБА_1 стверджує про неприпустимість застосування при розрахунку сум земельного податку за 2017-2018 роки базової вартості земельної ділянки за квадратний метр в сумі 357,57 гривень, оскільки за результатом оскарження у судовому порядку податкового повідомлення-рішення, яким нараховано відповідачу земельний податок за 2016 рік, суд встановив, що вартість земельної ділянки, яка повинна враховуватися під час розрахунку земельного податку, складає 199,78 гривень. Також для відповідача є незрозумілим застосування вартості квадратного метра землі за ціною 357,57 гривень для такої категорії земель як "під забудовою". На переконання відповідача таке словосполучення означає, що під такою категорією земель мається на увазі лише частина земельної ділянки, на якій розміщені будівлі. Втім не вся площа земельної ділянки знаходиться під будівлями, тому застосування такого розміру нормативно-грошової оцінки під час обрахування суми податку є неправильним. Разом з цим, платник податків вказав на не отримання ним податкового-повідомлення рішення про нарахування земельного податку за 2018 рік, що позбавило можливості його оскарження. З наведених підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Водночас у відзиві на позовну заяву від 16.12.2019, відповідач просив провести розгляд справи №300/2297/19 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 24.12.2019 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративної справи №300/2297/19 (а.с.59-61).

Судом здійснено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 КАС України без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, вивчивши зміст позовної заяви і відзиву на адміністративний позов, дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги і заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.

При розгляді справи встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 перебуває на обліку у Коломийському управлінні Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області як платник податків (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Правовідносини з приводу предмету адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту також - ПК України, Кодекс), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36 вказаного Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пунктів 8.1, 8.2, 8.3 статті 8 коментованого Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, які створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Плата за землю (земельний податок та/або орендна плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) згідно підпункту 10.1.1. пункту 10.1. статті 10, підпункту 265.1.3. пункту 265.1. статті 265 ПК України відноситься до місцевих податків.

Досліджуючи обставини щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати земельного податку з фізичних осіб, яка виникла у результаті нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання за 2017-2018 роки, суд зазначає наступне.

Виходячи із положень підпункту 269.1.2. пункту 269.1 статті 269 ПК України відповідач є платником земельного податку.

Положеннями пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пункту 271.2 статті 271 ПК України).

За змістом пункту 274.1. статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно абзацу 2 пункту 284.1. статті 284 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 285 ПК України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно вимог абзацу 1 пункту 286.5. статті 186 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт 287.5. статті 287 ПК України).

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення ХІХ сесії Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 12.09.1997 за №185 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,64458 га для обслуговування майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_4 . Дана обставина засвідчується державним актом на право постійного користування землею серії ІФ-17-3-000056 від 12.01.1998 (а.с.38).

Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області винесено податкові повідомлення-рішення №137-00 від 30.06.2017 і №4-0907 від 27.04.2018, якими позивачу нараховано податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень та 2018 рік в розмірі 24 431,14 гривень відповідно (а.с.12, 16).

Судом з`ясовано, що податкове повідомлення-рішення №137-00 від 30.06.2017, яким нараховано позивачу податкове зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень, оскаржувалось платником податку у судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2018 у справі №809/283/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення-рішення №137-00 від 30.06.2017, відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с.39-41).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив останнє до Львівського апеляційного адміністративного суду, постановою якого від 30.08.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2018 у справі №809/283/18, залишено без змін (а.с.42-44).

В подальшому, не погодившись з рішеннями попередніх інстанцій, відповідач оскаржив їх до суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 07.02.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2018 залишено без змін (а.с.13-15).

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом.

Суд відзначає, що правові підстави нарахування контролюючим органом грошового зобов`язання із земельного податку за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень, згідно податкового повідомлення-рішення "Ф" за №137-00, об`єкт оподаткування та порядок його обчислення, досліджувалися при розгляді адміністративної справи №809/283/18.

Обставини з даного приводу встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, та не підлягають повторному доказуванню.

Згідно абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Враховуючи те, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2018 набрало законної сили 30.08.2018, визначене контролюючим органом зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 24 431,14 гривень, яке несплачене відповідачем у строк встановлений пунктом 287.5 статті 287 Кодексом, являється узгодженою заборгованістю ОСОБА_1.

Стосовно наявності у відповідача заборгованості зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік, згідно податкового повідомлення-рішення №4-0907 від 27.04.2018, суд зазначає наступне.

Як уже відзначалось судом ОСОБА_1 належить на праві постійного користування земельна ділянка площею 0,64458 га, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка надана останньому для обслуговування майнового комплексу на підставі рішення ХІХ сесії Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 12.09.1997 за №185.

Саме вказана земельна ділянка, що перебуває у постійному користуванні відповідача є об`єктом оподаткування, і відповідач, як землекористувач даної земельної ділянки зобов`язаний сплачувати земельний податок.

З приводу розміру грошового зобов`язання по земельному податку за 2018 рік, нарахованого відповідачу контролюючим органом, судом встановлено слідуюче.

Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок земельного податку з фізичних осіб, нарахованого ОСОБА_1 за 2017 і 2018 роки (а.с.35). Згідно даного розрахунку податкове зобов`язання відповідача із земельного податку за 2018 рік складає 24 431,14 гривень, а саме: 199,78 х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 6 445,8 м2 х 1% = 24 431,14 гривень, де:

- 199,78 гривень - середня вартість земельної ділянки за 1 м2;

- 1,249 (2014 рік), 1,433 (2015 рік), 1,06 (2016 рік) - коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки;

- 6 445,8 м2 - площа земельної ділянки;

- 1% - ставка земельного податку.

В матеріалах справи міститься виготовлений 14.09.2016 Управлінням Держгеокадастру у Коломийському районі Івано-Франківської області "Витяг №03-07/1499 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки", зміст якого свідчить, що земельна ділянка площею 6 445,8 м2, яка знаходиться за адресою: місто Коломия, проспект Грушевського, 97, належить до економіко-планувальної зони ХІХ, середня вартість квадратного метра складає 199,78 гривень, коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки - 1,249, 1,433, нормативна грошова оцінка 1 м2 земельної ділянки під забудовою - 357,57 гривень (а.с.37).

Відповідно до пункту 289.2 статті 289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №8-28-0-22-442/2-17 від 12.01.2017 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель не сільськогосподарського призначення за 2016 рік становив 1,06 (а.с.36).

Під час розгляду справи позивачем долучено до матеріалів справи лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 про індексацію нормативно грошової оцінки земель (а.с.64), відповідно до якого значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2018 рік становить 1,0. Для земель несільськогосподарського призначення за 2016 рік - 1,06, за 2017 рік - 1,0.

Відповідно до підпункту 1.5.1. пункту 1.5 розділу "Ставки земельного податку" Положення про плату за землю, затвердженого рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області за №1188-17/2017 від 26.01.2017, ставка земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотку від їх нормативно грошової оцінки. Рішення набрало чинності з 01.01.2017 (а.с.18, 19).

Відповідач, в обґрунтування своїх заперечень вказує на невірне обчислення контролюючим органом розміру земельного податку за 2018 рік, оскільки органом стягнення неправильно застосовано коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 23.11.2018 за №2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів") індекс споживчих цін за 2017 - 2023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків.

Отже, на переконання відповідача значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за 2017 та 2018 рік становить 1,0, і саме такий коефіцієнт повинен бути застосований позивачем при розрахунку земельного податку.

Суд не може погодитися з такими доводами відповідача, оскільки Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів", яким внесено зміни до Податкового кодексу України в частині значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель - 1,0, набрав чинності тільки 01.01.2019, тобто після винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №4-0907 від 27.04.2018.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що згідно приписів пункту 289.2 статті 289 ПК України, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно додаткових пояснень представника відповідача від 26.12.2019 за №247/09-19-08-03, нормативно грошова оцінка землі в м. Коломия проведена у 2010 році та затверджена рішенням Коломийської міської ради від 24.12.2010 за №37-2/2010, яке набрало чинності з 01.02.2011 (а.с.63).

Дана обставина не заперечується відповідачем.

Починаючи з 2011 року коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становив: 2011 рік - 1,0; 2012 рік - 1,0; 2013 рік - 1,0; 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь); 2016 рік - 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік - 1,0, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 про індексацію нормативно грошової оцінки земель (а.с.64).

Виходячи із вказаного, можна дійти висновку, що в період з 2011 по 2013 рік коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель залишався не змінним і становив 1,0. При цьому, у 2014, 2015 і 2016 роках коефіцієнт почав зростати (1,249, 1,433, 1,06), що оприлюднений Державним комітетом статистики України (2014-2015 роки) та визначений Податковим кодексом України (2016 рік). У 2017-2018 році значення такого індексу знову становило 1,0, що визначений Податковим кодексом України.

Як уже зазначалось судом позивачем при розрахунку сум земельного податку за 2018 рік, взято за основу: середню вартість квадратного метра (199,78 гривень, згідно листа Управління Держгеокадастру у Коломийському районі Івано-Франківської області від 14.09.2016 року № 03-07/1499 "Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки"), коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки - 1,249 (2014 рік), 1,433 (2015 рік) 1,06 (2016 рік), площу земельної ділянки - 6 445,8 м2 і ставку податку - 1%.

Тобто позивач при розрахунку відповідачу земельного податку за 2018 рік застосував коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, шляхом його накопичення починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки землі, як це передбачено пунктом 289.2 статті 289 ПК України.

В результаті сума земельного податку з фізичних осіб, визначена контролюючим органом за 2018 рік відповідачу, становить 24 431,14 гривень.

Суд вважає вірним обчислення позивачем розміру земельного податку за 2018 рік із застосуванням вищенаведеної формули.

Окрім того, суд вказує на безпідставність доводів позивача щодо закінчення терміну дії нормативно грошової оцінки землі 31.12.2017, оскільки така оцінка проведена у 2010 році, та затверджена рішенням Коломийської міської ради від 24.12.2010 за №37-2/2010, яке набрало чинності з 01.01.2011. Термін дії нормативно грошової оцінки землі становить 7 років, що не заперечується позивачем, а отже можливість використання оцінки закінчилося 31.12.2018, після прийняття податкового повідомлення-рішення №4-0907 від 27.04.2018.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на неузгодженість податкового зобов`язання із земельного податку за 2018 рік з підстав не направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення №4-0907 від 27.04.2018, та вказує наступні встановлені обставини.

В матеріалах справи міститься копія конверта та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 78 3, яке повернулося на адресу податкового органу із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с.17). Даний доказ є свідченням того, що позивач направляв на адресу відповідача: вул. Мартовича, 1, с . Нижній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, податкове повідомлення-рішення №4-0907 від 27.04.2018, проте з незалежним від органу стягнення причин поштове відправлення не вручене відповідачу.

Згідно абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Оскільки, відповідачем у відповідності до вимог статті 56 Податкового кодексу України не була порушена процедура адміністративного оскарження податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням за №4-0907 від 27.04.2018, суд приходить до переконання, що нараховане грошове зобов`язання із земельного податку в розмірі 24 431,14 гривень, на час розгляду даної справи є узгодженим та являється податковим боргом.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (підпункт 59.1. статті 59 ПК України).

Як слідує з матеріалів справи Коломийською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області вручено під розписку відповідачу податкову вимогу форми "Ф" за №2913-17 від 01.11.2016 (а.с.11).

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання протягом установленого строку.

Податковий борг відповідача підтверджується податковими повідомлення-рішеннями №137-00 від 30.06.2017 і №4-0907 від 27.04.2018, податковою вимогою форми "Ф" за №2913-17 від 01.11.2016, довідками про борг за платежами від 07.11.2019 і від 03.12.2019, розрахунком земельного податку з фізичних осіб за 2017-2018 роки, витягом із облікової картки платника податків за платежем земельний податок з фізичних осіб, які містяться в матеріалах справи (а.с.10, 11, 12, 16, 20, 34, 35).

Таким чином, суд приходить до висновку, що нараховане контролюючим органом податкове зобов`язання із земельного податку за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень, являється податковим боргом відповідача.

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 ПК України).

Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 ПК України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобов`язання у терміни визначені ПК України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 48 862,28 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.

На переконання суду відповідач зобов`язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку у ОСОБА_1 є визначальним для вирішення такого спору, крім того, даний обов`язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 48 862,28 гривень, є обґрунтованими, та підлягають до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід місцевого бюджету податковий борг із земельного податку з фізичних осіб за 2017-2018 роки в загальному розмірі 48 862,28 гривень (сорок вісім тисяч вісімсот шістдесят дві гривні двадцять вісім копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142559), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Відповідач - ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.