Справа № 826/3665/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3665/18 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Собківа Я.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до Компанії «Oxigor S.R.O.», третя особа: Державна податкова служба України про продовження дії спеціальної санкції,

В С Т А Н О В И В :

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд продовжити дію спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) наказом Мінекономрозвитку від 01.08.2018 № 1143 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» на термін до усунення порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» або до застосування практичних заходів, що гарантують усунення порушень статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» з підстав невиконання відповідачем своїх зобов`язань за зовнішньоекономічним контрактом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» до відповідача за порушення зовнішньоекономічного законодавства відповідним наказом Мінекономіки застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності. У зв`язку з тим, що обставини, які зумовили застосування до відповідача санкції, не усунуті останнім, позивач вважає доцільним подовжити дію спеціальної санкції, застосованої до відповідача, в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.09.2019 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Державною податковою службою України подано апеляційні скарги, в яких вони просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що станом на час звернення до суду прострочену заборгованість не погашено, а відтак невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарювання вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є обґрунтованою підставою для продовження дії спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Судом першої інстанції встановлено правомірність дій позивача щодо подання позову у даній справі. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки станом на день розгляду справи ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» була виключена, відповідно зазначені обставини позбавляють суд можливості у запропонований позивачем спосіб реалізувати повноваження останнього.

Апелянти вважають, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме те законодавство, що діяло на момент виникнення таких правовідносин. Також зазначають, що позов було подано ще у 2017 році на момент чинності вищевказаної статті.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Державна фіскальна служба України звернулась до Мінекономрозвитку з поданням (лист від 14.07.2017 р. № 12036/5/99-99-14-06-02-16) щодо застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, в тому числі резидента ТОВ «Вілія Протект» та його контрагента до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка).

Таким чином, оскільки Компанія «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) не виконала своїх зобов`язань за зовнішньоекономічним контрактом та не перерахувало ТОВ «Вілія Протект» кошти за відвантажений товар - ячмінь, Мінекономрозвитку наказом від 01.08.2017 р. № 1143 «Про застосування спеціальної санкції-тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» застосувала за порушення вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

В подальшому у зв`язку із тим, що застосована до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) санкція діє не більше 3-х місяців, Мінекономрозвитку листом від 01.11.2017 р. №4102-11/39188-03 звернулось до ДФС України з проханням висловити позицію щодо доцільності скасування застосованої в тому числі до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) санкції чи її подовження або застосування до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) спеціальної санкції у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідь на вказаний лист до Мінекономрозвитку надійшло подання ДФС України (лист від 30.11.2017 р. № 20385/5/99-99-14-06-02-16), яким ДФС України повідомила, що прострочена кредиторська заборгованість по розрахунках за експортними операціями між Компанією «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) та ТОВ «Вілія Протект» становить 1188,2 тис. дол. США.

У зв`язку із неможливістю підтвердити погашення простроченої дебіторської заборгованості, ДФС України запропонувало продовжити дію спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, застосованої наказами Мінекономрозвитку від 01.08.2017 № 1144 та 1143 відповідно до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) та ТОВ «Вілія Протект».

З урахуванням вищевикладеного, у зв`язку із тим, що Компанія «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) не усунула порушення вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Мінекономрозвитку звернулось до суду із позовом про продовження дії спеціальної санкції.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності вимог Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" є обґрунтованою підставою для продовження дії спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з тим, оскільки з 07.02.2019 стаття 37 Закону N 959-XII виключена згідно з Законом України від 21.06.2018 N 2473-VIII, суд з метою дотримання вимог "якості закону" дійшов висновку, що на час вирішення даної справи неможливо застосувати спеціальну санкцію на підставі норми закону, що втратила чинність.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 35 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» № 959-XII від 16.04.1991 року (далі - Закон №959-XII) встановлено, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах та формах, передбачених статтями 33 і 37 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 959-XII порядок притягнення до відповідальності, здійснення відповідальності та звільнення від відповідальності визначається процесуальними законами України.

Згідно із положеннями ч. 1 ст.37 Закону №959-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Частиною 2 ст. 37 Закону № 959-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

При цьому, подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 459, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує: формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, державну промислову політику, державну інвестиційну політику, державну зовнішньоекономічну політику, державну політику у сфері технічного регулювання, стандартизації, метрології та метрологічної діяльності, управління об`єктами державної власності, розвитку підприємництва, державно-приватного партнерства, інтелектуальної власності, туризму та курортів (крім здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів), державних та публічних закупівель, а також державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів; формування та реалізацію державної політики у сфері державної статистики, державного матеріального резерву, експортного контролю; формування державної політики у сфері захисту прав споживачів, державної політики з контролю за цінами, державної регуляторної політики та державної політики з питань ліцензування, дозвільної системи, нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності; реалізацію державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності.

Мінекономрозвитку є уповноваженим органом з питань координації діяльності з реалізації державного оборонного замовлення.

Наказом Міністерства економіки України №52 від 17.04.2000 року затверджено Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 травня 2000 року за №260/4481 (далі - Положення №52), відповідно до пунктів 1.1-1.3 якого спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, спеціально уповноваженого органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції застосовуються Мінекономрозвитку України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного, податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки. Санкції можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Наказом від 01.08.2017 р. № 1143 «Про застосування спеціальної санкції-тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» Мінекономрозвитку до Компанії «Oxigor S.R.O» за порушення вимог ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» до Компанії «Oxigor S.R.O» (Чеська Республіка) застосовано спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 6 ст. 37 Закону № 959-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики на індивідуальний режим ліцензування.

Виходячи із вищевказаного термін дії застосованої позивачем санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності сплинув 01.11.2017 року, тоді як до суду із позовом Мінекономрозвитку звернулося 28.02.2018 р. (вх. Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 р.).

У відповідності до частин сьомої та восьмої статті 37 Закону № 959-XII продовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду. Для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики на підставі інформації ініціатора застосування даної санкції звертається з позовною заявою до суду.

Пунктом 4.9 Положення № 52 визначено алгоритм дій Мінекономрозвитку для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Так, даною нормою передбачено, що при застосуванні тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності відділ контролю у сфері зовнішньоекономічної діяльності за 40 днів до закінчення терміну його дії надсилає до ініціатора подання застосування такої санкції запит щодо доцільності подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності. На підставі отриманих матеріалів (у разі, якщо допущені порушення законодавства України не усунуто й виникає доцільність подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності) відділ контролю у сфері зовнішньоекономічної діяльності, разом із відділом правового забезпечення зовнішньоекономічної діяльності та/або відділом позовної роботи готують відповідну позовну заяву до суду. З метою забезпечення позову Міністерство економічного розвитку і торгівлі України може робити клопотання щодо подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на період розгляду справи. У разі, якщо судом дане клопотання буде незадоволено, а також якщо інформація на запит Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо доцільності подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності від ініціатора подання застосування санкції не надійде в термін за 10 днів до закінчення його дії або надійде з пропозицією щодо недоцільності подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України видається наказ про зміну виду спеціальних санкцій, яким скасовується дія тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності та одночасно застосовується індивідуальний режим ліцензування. При цьому термін дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності не повинен перевищувати трьох місяців з дати винесення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України відповідного рішення про його застосування.

Однак, згідно матеріалів справи Мінекономрозвитку звернулося до Державної фіскальної служби України 01.11.2017 р. (лист від 01.11.2017 р. № 4102-11/39188-03).

Відповідь № 20385/5/99-14-06-02-16 на вищевказаний лист позивачем було отримано з пропозицією щодо доцільності продовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності від ініціатора подання застосування санкції 30.11.2017 р., що не заперечується Міністерством економічного розвитку та торгівлі України.

Вказане свідчить про порушення позивачем 40 денного терміну надсилання до ініціатора подання застосування спеціальної санкції (Державної фіскальної служби України) запиту щодо доцільності подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності та надання ініціатором подання застосування спеціальної санкції протягом 10 денного терміну листа щодо доцільності подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності колегія суддів приходить до висновку, що всупереч викладеним вище нормам Закону №959-XII та Положення №52, Міністерство економічного розвитку та торгівлі України звернулось з позовною заявою до суду для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності з пропущенням вказаного вище терміну дії застосованої наказом від 01.08.2017 року № 1143 санкції, що унеможливлює задоволення позовної заяви, оскільки строк дії спеціальної санкції тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності не є неперервним та автоматично не продовжується після спливу трьох місяців та свідчить про відсутність підстав для продовження дії спеціальної санкції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №808/1749/17, від 28.08.2019 року у справі №805/5040/15-а.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У свою чергу, верховенство права як фундаментальний принцип реалізується шляхом проявів своїх складових елементів. Одним із визначальних елементів верховенства права, який значною мірою персоналізує його ефективність та юридичне призначення, є правова визначеність.

Правова визначеність як складова частина верховенства права передбачає, що органи державної влади мають бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають змогу передбачити з великою точністю заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій ситуації. З урахуванням цього індивід може впевнено планувати свої дії.

Юридична визначеність як фундаментальний міжгалузевий принцип у вигляді елемента більш загальної ідеї - верховенства права - є бажаним результатом правового регулювання, якого прагнуть правова держава і громадянське суспільство.

У справі "Круслен проти Франції" Європейський суд дійшов висновку, що словосполучення "згідно із законом", у контексті пункту 2 статті 8 Конвенції, вимагає насамперед, щоб захід, який розглядається, мав певні підстави в національному праві; воно також передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступний для цієї особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципу верховенства права. Тлумачачи зміст Конвенції, ЄСПЛ вказує, що вона не обмежується відсиланням до внутрішнього права, а говорить і про якість закону, що має відповідати принципу верховенства права. Це положення передбачає, що у внутрішньому праві мають існувати обмежувальні заходи проти свавільного втручання влади у здійснення громадянами своїх прав. Формулювання законів мають бути досить чіткими і зрозумілими, щоб надати громадянам необхідну інформацію стосовно обставин та умов, за яких публічна влада наділяється повноваженнями для таємного та потенційно небезпечного втручання у здійснення індивідом своїх прав на повагу особистого життя та кореспонденції.

Таким чином, вирішальне значення в сенсі гарантування визначеності норми права надається не буквальному її змісту, а якісним характеристикам правових приписів.

При цьому, аналізуючи дотримання вимог "якості закону" як прояву його визначеності, ЄСПЛ зазначив, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону є фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (рішення у справі "Гудвін проти Сполученого Королівства"). Таким чином, Суд указав, що необхідні процедурні гарантії, які б могли запобігти свавільному застосуванню відповідного матеріального законодавства.

Таким чином, під час прийняття рішення судом першої інстанції не було встановлено дотримання позивачем процедурних питань щодо продовження дії санкції, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права під час вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; 7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що в такому випадку підлягає зміні мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині підстав для відмови у задоволенні позову. В решті рішення суду є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної податкової служби України задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року, з урахуванням висновків суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

Я.М.Собків