Справа № 420/3451/19
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 січня 2020 року

Київ

справа №420/3451/19

адміністративне провадження №К/9901/2157/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №420/3451/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області про визнання дій протиправними щодо відмови в оформленні документів та скасування рішення щодо відмови в оформленні документів,

в с т а н о в и в :

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного Управління державної міграційної служби в Одеській області з прийняття рішення від 03.06.2019 року №5/1-160, щодо відмови в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Пакістану ОСОБА_1 ; скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного Управління державної міграційної служби в Одеській області від 03.06.2019 року №5/1-160, щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Пакістану ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відносно позивача не здійснювались дії, які можливо визначити як акти переслідування за конвенційними ознаками статусу біженця, а саме пов`язані ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, що в свою чергу не створює умов для визнання особи біженцем у відповідності п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Поруч з цим, судами встановлено, що під час проведення процедурних заходів за розглядом заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, були проаналізовані результати опитувань позивача за співбесідами та матеріали особової справи, під час яких територіальний підрозділ ДМС послідовно та поетапно дійшов висновку про неправдоподібність наданої шукачем інформації. Так, твердження особи носять непослідовний характер, заявник неодноразово змінював власні свідчення не надаючи аргументованих пояснень подібним змінам власних тверджень, уникав конкретних відповідей на низку уточнюючих запитань. При цьому в протоколами співбесіди підтверджено, що заявник цілеспрямовано вводив відповідача в оману з метою посилення власних позицій під час розгляду питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також, позивач протягом двох місяців знаходився в третій безпечній країні та не звернувся за наданням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту за місцем знаходження, що в контексті п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є умовою, за якою особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач потрапив в Україну влітку 2018 року, водночас із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту звернувся із зволіканнями, а саме 16 травня 2019 року, після того, як його було виявлено правоохоронцями на ринку « 7 км» у якості нелегального мігранта, через що особу було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП.

Факт досить тривалого зволікання із зверненням за міжнародним захистом ставить під сумнів реальність загрози життю позивача та вказує на те, що дане звернення до органів міграційної служби із заявою про набуття міжнародного захисту обумовлене лише потребою у легалізації на території України.

Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

Свою касаційну скаргу скаржник мотивує тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, враховуючи наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини 5 цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 11 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та скасування рішення щодо відмови в оформленні документів.

З огляду на зазначене, ця справа в розумінні КАС України є справою незначної складності.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Отже, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, прийняті у справі незначної складності, скаржник не посилається на передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини справи, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про їх наявність, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №420/3451/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області про визнання дій протиправними щодо відмови в оформленні документів та скасування рішення щодо відмови в оформленні документів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач О. А. Губська
Судді Л. О. Єресько
В. М. Соколов