Справа № 260/1011/19
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Ужгород№ 260/1011/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Олійник В.В.

за участі представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Боклах Г.І. (голова ліквідаційної комісії)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Закарпатської області про виконання зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 січня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення. Рішення в повному обсязі складено 27 січня 2020 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Закарпатської області (далі - відповідач, Апеляційний суд Закарпатської області), яким просить визнати наказ № 6.3.1-23 від 13.06.2019 року про звільнення позивача з посади передчасним та незаконним; скасувати наказ № 6.3.1-23 від 13.06.2019 року про її звільнення; зобов`язати голову ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області поновити на роботі та виконати зобов`язання по працевлаштуванню; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням зобов`язання по працевлаштуванню.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2017 року, наказом № 6.3.1-13 від 12.04.2019 року її поновлено на посаді додаткового помічника судді Апеляційного суду Закарпатської області. Того ж дня, позивача ознайомлено з Повідомленням про вивільнення у зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Закарпатської області. 03.05.2019 року позивачу надано для ознайомлення лист в.о. керівника апарату Гаврилюк В.Ю. від 26.04.2019 року № 2/7870/2019, який був адресований голові ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області Боклах Г.І. на її лист № 110/4/19 від 17.04.2019 року щодо працевлаштування позивача, яким повідомлялося, що в Закарпатському апеляційному суді відповідно до штатного розпису відсутні вакантні посади патронатної служби, але наявні вакантні посади державної служби та працівників, які виконують функції з обслуговування, вступ на які здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу та зазначалося, що про оголошення конкурсу буде повідомлено додатково в письмовій формі. Також, зазначалося, що Закарпатський апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо працевлаштування громадян та таким органом відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" є Державна служба зайнятості України.

Так, наказом № 6.3.1.-23 від 11.06.2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивача звільнено з посади додаткового помічника судді Апеляційного суду Закарпатської області з 13.06.2019 року у зв`язку з ліквідацією на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи дії голови ліквідаційної комісії Боклах Г.І. щодо видачі вказаного наказу незаконними, що полягає в тому, що позивач має відношення до категорії працівників, звільнення яких допускається з обов`язковим дотриманням визначених законом гарантій, відтак, на Апеляційний суд Закарпатської області покладено обов`язок щодо її обов`язкового працевлаштування, який відповідачем не виконано, а тому позивачка звернулася до суду із вказаним позовом за захистом своїх законних прав на працевлаштування.

Ухвалою від 31.10.2019 року судом відкрите провадження у справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач по справі з позовом не погодився, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав: відповідач стверджує, що підстав для визнання наказу про звільнення ОСОБА_1 протиправним немає, оскільки такий виданий підставно, процедура, що передувала вивільненню у зв`язку з ліквідацією дотримана, ОСОБА_1 отримала вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку, була попереджена за два місяці про наступне вивільнення, до центру зайнятості було подано інформацію про масове вивільнення за встановленою формою 4-ПН у встановлені строки, обов`язку на одного вивільненого працівника подавати форму 4-ПН не передбачено, такий працівник на власний розсуд звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Крім того, поновити на попередній посаді ОСОБА_1 неможливо, оскільки суддя (додатковим помічником у якого була ОСОБА_1 ) переведений до Закарпатського апеляційного суду. Що стосується посилання позивача на ст. 184 КЗпП України, якою передбачено обов`язкове працевлаштування вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю, яке здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору, на період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору, тобто не рівно три місяці, а не більше трьох місяців, відповідач зазначає про завчасне звернення до новоутвореного суду з проханням сприяти працевлаштуванню, отримала відповідь про відсутність рівнозначних посад і наявність посади завідувача господарством, ознайомила про цю вакансію ОСОБА_1 і жодних листів-відношень про звільнення в порядку переведення до новоутвореного суду і заявниці ОСОБА_1 не отримувала, відтак, видала наказ про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думку позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, наказом керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області №6.3.1-124 від 13.11.2012 року її було призначено помічником судді Апеляційного суду Закарпатської області Бондаренко Ю.О. за переведенням з Закарпатського окружного адміністративного суду із залишенням 11 рангу державного службовця, на підставі поданні судді Бондаренка Ю.О.

09.12.2016 року на підставі письмового подання судді Апеляційного суду Закарпатської області Бисаги Т.Ю. та письмової заяви ОСОБА_1 , наказом керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області №6.3.1-340 від 09.11.2016 року позивача було переведено на посаду помічника судді Апеляційного суду Закарпатської області Бисаги Т.Ю. для виконання обов`язків додаткового помічника судді, тимчасово - з 09 грудня по 26 грудня 2016 року. В подальшому, 26.12.2016 року наказом № 6.3.1-381 від 26.12.2016 року та 01.02.2017 року наказом № 6.3.1-39 від 31.01.2017 року з позивачем було продовжено строковий трудовий договір до 31 січня та 01 березня 2017 року відповідно.

Наказом керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області № 6.3.1-72 від 01.03.2017 року, відповідно до п.2 ч.1 ст.36, 83 Кодексу законів про працю України, ст.19, ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки", позивача було звільнено із займаної посади додаткового помічника судді Апеляційного суду Закарпатської області Бисаги Т.Ю. з 01.03.2017 року, у зв`язку з закінченням строку трудового договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2017 року визнано неправомірними дії керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області Боклах Г.І. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади додаткового помічника судді. Зокрема, вищезазначеним судовим рішенням вирішено: скасувати наказ керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області Боклах Г.І. №6.3.1-72 від 01.03.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1 " як незаконний та протиправний; поновити ОСОБА_1 на посаді додаткового помічника судді Апеляційного суду Закарпатської області з 02 березня 2017 року; стягнути з Апеляційного суду Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2017 року по 11 грудня 2017 року в розмірі 76455,40 грн.; стягнути з Апеляційного суду Закарпатської області на користь ОСОБА_1 , заподіяну моральну шкоду в сумі 35000,00 грн.; стягнути з Апеляційного суду Закарпатської області на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 5100,00 грн.

На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2017 року, наказом № 6.3.1-13 від 12.04.2019 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді додаткового помічника судді Апеляційного суду Закарпатської області.

12.04.2019 року ОСОБА_1 попереджена про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією апеляційного суду Закарпатської області.

Наказом апеляційного суду Закарпатської області від 11.06.2019 року № 6.3.1-23 "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, ч.6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на виконання Наказу Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 року № 474 "Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017" , у зв`язку з перебуванням апеляційного суду Закарпатської області в процесі припинення, ОСОБА_1 звільнено з посади додаткового помічника судді апеляційного суду Закарпатської області з 13.06.2019 року у зв`язку з ліквідацією апеляційного суду Закарпатської області, на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом про його скасування та поновлення на роботі.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Пунктом 16-1 розділу XY Перехідних Положень Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Статтею 19 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд утворюється і ліквідовується законом.

Проект закону про утворення чи ліквідацію суду вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Місцезнаходження, територіальна юрисдикція і статус суду визначаються з урахуванням принципів територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Підставами для утворення чи ліквідації суду є зміна визначеної цим Законом системи судоустрою, необхідність забезпечення доступності правосуддя, оптимізації видатків державного бюджету або зміна адміністративно-територіального устрою.

Утворення суду може відбуватися шляхом створення нового суду або реорганізації (злиття, поділу) судів.

Статтею 147 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, зокрема, архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання яких ще не закінчилися, документи, не завершені в діловодстві, а також документи з кадрових питань в паперовому та електронному вигляді, фонди бібліотек, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" від 29.12.2017 року № 452/2017 (далі - Указ) відповідно до підпункту 6 пункту 16 1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, частини третьої статті 19, частини другої статті 26, пункту 40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ліквідовані, в тому числі, Апеляційний суд Закарпатської області та створено Закарпатський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську область, з місцезнаходженням у місті Ужгород. Зазначений Указ набув чинності 29.12.2017 року.

Частиною 3 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що Державна судова адміністрація України забезпечує виконання рішень про утворення чи припинення (ліквідацію) судів.

Частиною 5 ст. 153 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що голова Державної судової адміністрації України з питань, що належать до його повноважень, видає накази.

Наказом Державної судової адміністрації України "Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017" від 20.09.2018 року № 474 (надалі в тексті Рішення - Наказ) утворено ліквідаційну комісію Апеляційного суду Закарпатської області.

У відповідності до п. 2 Наказу, ліквідаційні комісії апеляційних судів повинні забезпечити здійснення своїх повноважень з наступного робочого дня за днем опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду, а згідно до п.3 затвердити План заходів з ліквідації апеляційних судів, зазначених у підпунктах 1 - 25 пункту 1 цього наказу.

Пунктом 4 Наказу передбачено - головам ліквідаційних комісій апеляційних судів забезпечити виконання затвердженого Плану заходів з ліквідації відповідних судів, зазначеного у пункті 3 цього наказу.

Згідно до розділу І "Заходи організаційного, кадрового забезпечення" Плану заходів з ліквідації відповідних судів передбачено: 1. Вжити заходів щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) запису про початок процедури припинення діяльності апеляційних судів; 2. Письмово повідомити працівників про ліквідацію суду та попередити державних службовців про наступне припинення державної служби та вивільнення (статті 83, 87 Закону України "Про державну службу", статті 40, 49І КЗпП України; 3. Довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників у порядку, визначеному статтею 48 Закону України "Про зайнятість населення"; 5. Здійснити заходи щодо працевлаштування працівників апаратів апеляційних судів, що ліквідуються, звернувшись до державної служби зайнятості (у разі необхідності); 6. Видати накази про звільнення (у тому числі в порядку переведення), та ознайомити з ними працівників; 9. Вжити заходів щодо внесення до ЄДР запису про завершення процедури ліквідації; 10. Звільнення членів ліквідаційної комісії.

У відповідності до розділу ІІІ. "Заходи документального забезпечення" Плану заходів з ліквідації відповідних судів передбачено: 2.Забезпечити передачу архівного фонду та документообігу суду до новоутвореного суду; 4. Забезпечити впорядкування та передачу судових справ, що перебували у провадженні суду.

04.10.2018 року внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про початок процедури припинення діяльності Апеляційного суду Закарпатської області.

12.04.2019 року головою ліквідаційної комісії апеляційного суду Закарпатської області надано позивачу попередження про наступне звільнення з займаної посади додаткового помічника судді апеляційного суду Закарпатської області, у зв`язку з ліквідацією суду.

Відповідно до ст. 81 ЦК України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

У відповідності до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

З аналізу наведеної правової норми можна зробити висновок, що у випадку ліквідації юридичної особи відсутні будь - які правонаступники (їх наявність передбачена виключно в результаті реорганізації).

Статтею 105 ЦК України визначено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк з`явлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

У відповідності ч.1 до ст. 92 Закону України "Про державну службу" до посад патронатної служби належать посади, в тому числі, помічників суддів.

Частиною 2 ст. 92 вищезазначеного Закону визначено, що працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби (ч.3 ст. 92 Закону України "Про державну службу"). Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби (ч.3 ст. 92 Закону України "Про державну службу").

На працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39- 1, 41 - 43- 1, 49 -2 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.(ч.4 ст. 92 Закону України "Про державну службу").

Працівник патронатної служби, який виявив бажання вступити або повернутися на державну службу, реалізує таке право у порядку, визначеному цим Законом для осіб, які вперше вступають на державну службу, з обов`язковим проведенням конкурсу (ч.6 ст. 92 Закону України "Про державну службу").

Статтею 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлені вимоги до помічника судді, статус і умови за яких особа може зайняти посаду помічника судді.

Частиною 1 ст.157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника (помічників) судді, затвердженим Радою суддів України.

Частиною 3 вищезазначеної статті Закону визначено, що судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Рішенням Ради Суддів України № 18 від 18.05.2018 року затверджене Положення про помічника судді (далі - Положення).

Пунктом 1 Положення встановлено, що відповідно до частини першої статті 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожний суддя має помічника (помічників), статус і умови діяльності якого (яких) визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Правовий статус, умови діяльності помічників судді визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів", статтею 92 Закону України "Про державну службу", нормативно-правовими актами з питань оплати праці працівників патронатних служб і цим Положенням.

Посади помічників судді належать до посад патронатної служби, на які не поширюється дія Закону України "Про державну службу", крім статті 92 Закону України "Про державну службу".

Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді (п.7 Положення).

Помічник судді призначається на посаду на строк повноважень безпосереднього керівника та не довше ніж на період перебування безпосереднього керівника у штаті суду (п.8 Положення).

Трудові відносини з помічником (помічниками) судді припиняються в день припинення повноважень безпосереднього керівника та/або в день відрахування безпосереднього керівника зі штату суду або в день ухвалення з`їздом суддів України рішення про обрання Ради суддів України в новому складі. Наказ про звільнення видається керівником апарату відповідного суду на підставі подання безпосереднього керівника та/або на підставі наказу про відрахування безпосереднього керівника зі штату суду.

У разі припинення повноважень судді відповідного суду та звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством (п.12 Положення).

Помічник судді, який виявив бажання вступити або повернутися на державну службу, реалізує таке право в порядку, визначеному Законом України "Про державну службу" для осіб, які вперше вступають на державну службу, з обов`язковим проведенням конкурсу (п.13 Положення).

Так, згідно наявного в матеріалах справи листа в.о. керівника апарату Закарпатського апеляційного суду від 26.04.2019 року № 2/78/70/2019, на лист голови ліквідаційної комісії апеляційного суду Закарпатської області від 17.04.2019 року № 110/4/19 щодо працевлаштування ОСОБА_1 , в Закарпатському апеляційному суді відповідно до штатного розпису відсутні вакантні посади патронатної служби, натомість, наявні вакантні посади державної служби та працівників, які виконують функції з обслуговування.

Суд звертає увагу сторін на ту обставину, що Апеляційний суд Закарпатської області не перебуває в стадії реорганізації, а підлягає ліквідації без будь - якого правонаступництва, що відповідає приписам ст. 104 ЦК України.

Позивач має право зайняти посаду помічника судді в Закарпатському апеляційному суді тільки за однієї умови - якщо відносно нього буде внесене подання суддею про призначення позивача на посаду помічника судді на термін повноважень судді.

Оскільки Закарпатський апеляційний суд є новоствореною організацією, а вакантні місця помічника судді повинні заповнюватись тільки за поданням судді - то позивачу не може бути запропонована для переведення до Закарпатського апеляційного суду посада помічника судді Закарпатського апеляційного суду.

Доказів того, що будь - яким суддею Закарпатського апеляційного суду внесено подання про призначення позивача посаду помічника судді сторонами до суду не надано.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Звільнення жінок, зазначених у абзаці третьому ст. 184 КЗпП має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов`язаний вжити усіх заходів щодо її працевлаштування для продовження роботи на цьому підприємстві (установі, організації).

В контексті викладених норм трудового законодавства суд звертає увагу на викладені норми ст. 92 Закону України "Про державну службу", ч. 6 якої чітко визначено, що працівник патронатної служби, який виявив бажання вступити або повернутися на державну службу, реалізує таке право у порядку, визначеному цим Законом для осіб, які вперше вступають на державну службу, з обов`язковим проведенням конкурсу.

Згідно ст. 21 Закону України "Про державну службу" вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Враховуючи попередній висновок суду про неможливість працевлаштування позивача працівником патронатної служби в Закарпатському апеляційному суді, суд погоджується із доводами відповідача про неможливість працевлаштування ОСОБА_1 в обхід встановленої законодавством процедури проведення конкурсу. Будь яких виключень ст. 92 вищезазначеного Закону у собі не містить.

Тобто працевлаштування позивача в новостворений орган державної влади можливо за умови дотримання приписів ст. 157 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 92 Закону України "Про державну службу".

При цьому, суд звертає увагу, що предметом даного спору є правомірність звільнення позивача з посади додаткового помічника судді, яка (відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України) є посадою, діяльність на якій віднесена до публічної служби.

Особливості прийняття громадян на посади публічної служби, її проходження та звільнення спеціальними нормами законодавства України, які є пріоритетними під час вирішення даного спору.

Отже, правовий статус помічників суддів має комплексний характер, що зумовлений перебуванням вказаних осіб по суті у трудових відносинах із Державою, зокрема її судовою гілкою влади, тому внесення змін до статусу вказаних осіб та особливості проходження служби на цих посадах, порядок зайняття, звільнення з посад, відбувається саме на законодавчому рівні.

Суд зазначає, що в даному випадку норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таким чином, питання про звільнення особи, яка займала посаду помічника судді, вирішувалося на підставі спеціальних нормативно-правових актів та з дотриманням трудових та соціальних гарантій, передбачених трудовим законодавством.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про правомірність звільнення ОСОБА_1 тобто, відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактичних обставин, враховуючи, що наведені стороною позивача доводи та докази під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача - суд дійшов до висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки суд приходить до висновку про правомірність звільнення з посади ОСОБА_1 та неможливість її працевлаштування, суд не вбачає підстав для задоволення похідних вимог позову щодо поновлення на роботі та виконання зобов`язання по працевлаштуванню, а також стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 7 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Апеляційного суду Закарпатської області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Довженка, буд. 7 ) про виконання зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті