Справа № 520/8940/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 р. Справа № 520/8940/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019, головуючий суддя 1 інстанції Старосєльцева О.В., повний текст рішення виготовлено 07.10.2019, майдан Свободи 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/8940/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській обл.), в якому просила суд:

- визнанати протиправною відмову у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати пенсії з 07.10.2009;

- зобов`язати нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу з 07.10.2009, розрахувати її розмір за методикою відповідно до ст.3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати";

- зобов`язати подати у 30 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення;

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 позов задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення суду від 20.11.2018 по справі № 2040/5356/18 було виконано у повному обсязі та сплачено заборгованість з 07.10.2009 у розмірі 200 535,40 грн. А тому доводи позивача, що управлінням не було вчинено дій направлених на нарахування компенсації втрати частини доходів є безпідставними.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 призначено до розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено.

19 листопада 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Управління залишено без руху.

04 грудня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі.

04 грудня 2019 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, та залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду без змін.

24 грудня 2019 року Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку до розгляду та призначено справу в порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити.

Судовим розглядом встановлені наступні обставини справи, які не оспорені сторонами.

З 07.10.2009 позивачу було припинено виплату пенсії, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права на пенсію.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 ц справі №2040/5356/18 визнано протиправним та скасовано рішення Слобожанського ОУПФУ м. Харкова від 17.05.2018 про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії з 07.10.2009 та зобов`язано Слобожанське ОУПФУ м. Харкова поновити з 07.10.2009 та виплачувати в подальшому пенсію ОСОБА_1 , з урахуванням всіх підвищень, перерахунків та розміру мінімальної пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На виконання рішення суду, Управління здійснило нарахування за період з 01.10.2009 по 28.02.2019 пенсії у сумі 196538,92 грн. (згідно протоколу перерахунку пенсії) та призначило виплату пенсії з березня 2019 року у сумі 3.996,48грн.

Платежі на погашення заборгованості були проведені Управлінням у березні 2019 року.

11 травня 2019 року заявник звернувся до Слобожанського ОУПФУм. Харкова із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів.

Листом від 10.06.2019 за №117/02.18-20 Слобідський відділ обслуговування громадян у м. Харкові ГУ ПФУ у Харківській обл. відмовив у виплаті компенсації. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується та зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

При цьому, ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу наведених правових норм слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати особі передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 703/5652/15.

Зважаючи на те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №2040/5356/18 визнано, що право на виплату пенсії позивача підлягає поновленню з 07.10.2009, а також дату фактичної виплати пенсії позивачу на виконання постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на одержання компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для виплати позивачу спірної компенсації у зв`язку з виконанням рішення суду від 20.11.2018 по справі № 2040/5356/18 в повному обсязі, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки виплата спірної пенсії проведена несвоєчасно, тому підлягає компенсації за час затримки.

Інші доводи і заперечення на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року по справі № 520/8940/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова