Справа № 520/8523/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р.Справа № 520/8523/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року (ухвалене суддею Спірідонов М.О., повний текст якого складено 21.10.2019 р.) по справі № 520/8523/19 за позовом ОСОБА_1 до 3 прикордоного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання незаконним та скасування наказу,поновлення на посаді,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ від 06.08.2019 р. № 352-ОС 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби в запас Збройних Сил України, виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення; поновити майора ОСОБА_1 на посаді заступника коменданта з матеріально-технічного забезпечення оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 р. відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу порушено вимоги чинного законодавства, у зв`язку з чим наказ про звільнення позивача необґрунтований та підлягає скасуванню.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що, згідно наказу начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 434-ОС від 02.07.2018 р. майор ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою заступника комендант з матеріально-технічного забезпечення оперативно-бойової прикордонної комендатури «Старобільськ», з 27.06.2018 р.

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 319-ОС від 10.06.2019 р. припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за пп. «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) п. 2 ч. 5 ст. Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас по 3 прикордонному загону імені Героя України полковника Евгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України майора Мурзіна В.В., без права носіння військової форми одягу.

Наказом 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 352-ОС від 06.08.2019 р. з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт, звільнено його з військової служби в запас Збройних Сил України та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Не погодившись із наказом відповідача № 352-ОС від 06.08.2019 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ обґрунтований та не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Згідно з п. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Указом Президента України № 1115/2009 від 29.12.2009 р. затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (в подальшому Положення № 1115/2009).

Відповідно до п. 284 Положення № 1115/2009, військовослужбовця може бути звільнено з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів притягувався до матеріальної, адміністративної, кримінальної або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності.

Згідно із п. 294 Положення № 1115/2009, не допускається виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби через звільнення в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування військовослужбовця у відпустці.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржено до суду наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 319-ОС від 10.06.2019 р., у зв`язку з реалізацію якого винесено наказ начальника загону № 352-ОС від 06.08.2019 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, заборону вчиняти певні дії та поновлення на посад.

Ухвалою Верховного Суду від 20.01.2020 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 р. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2019 р. у справі № 520/7896/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, наказ начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 319-ОС від 10.06.2019 р., на підставі якого винесено наказ відповідача № 352-ОС від 06.08.2019 р., є чинним.

Судовим розглядом встановлено, що з 29.07.2019 р. по 05.08.2019 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Новопсковського РТМО Луганської області.

06.08.2019 р. позивач прибув до медичного пункту відповідача для медичного огляду, за результатами якого встановлено, що відсутні підстави для звільнення позивача від виконання його службових обов`язків. Вказані обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, 06.08.2019 р. позивачу видано витяг з оскаржуваного наказу начальника загону № 352-ОС від 06.08.2019 р. та припис № 30/95 від 06.08.2019 р. про вибуття до Немишлянського РВК м. Харкова для постанови на військовий облік, проте, позивач відмовився від підпису про отримання вищезазначених документів, що підтверджується копією журналу кількісного обліку та обліку переміщення військовослужбовців за контрактом Луганського прикордонного загону, яка знаходиться в матеріалах справи.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу не порушено вимог пункту 294 Положення № 1115/2009, оскільки судовим розглядом та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуваний наказ начальника загону № 352-ОС від 06.08.2019 р. не тільки прийнятий відповідачем, а і отриманий позивачем до видачі ОСОБА_1 листка непрацездатності від 06.08.2019 р.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції помилково не застосовані висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 25.06.2019 р. у справі № 810/7774/16, що звільнення працівника в період перебування на лікарняному, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вказана постанова Верховного Суду прийнята щодо інших правовідносин, так як в ній висловлена правова позиція щодо незаконності прийняття наказу про звільнення працівника в період, коли він вже перебував на лікарняному, а не щодо наказу про звільнення працівника до видачі йому листка непрацездатності.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року по справі № 520/8523/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 24.01.2020 року