Справа № 480/4103/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2020 р. Справа № 480/4103/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Державної міграційної служби України про визнання неправомірними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 02.05.2019 № 72 про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 141-19 від 23.09.2019 про відхилення скарги на рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що є громадянином Республіки Бангладеш, прибув до України в грудні 2018 року з території Російської Федерації та не може повернутися на батьківщину через переслідування, яких він може там зазнати. Позивачем було подано до УДМС України заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але наказом УДМСУ в Сумській області № 72 від 02.05.2019 йому відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, винесеного на підставі рішення висновку завідувача сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УДМСУ в Сумській області, відповідно до якого щодо позивача не встановлено умов, передбачених п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Вказане рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку, однак рішенням ДМС України № 141-19 від 23.09.2019 скаргу Ахмед Чи МД Хасан відхилено. Вважає рішення відповідачів необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 16.10.2019 відкрито провадження у справі, розгляд проводиться за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.
28.11.2019 відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з клопотанням представника позивача, а ухвалою суду від 11.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідачів з позовними вимогами не погодилась, у відзиві на позовну заяву зазначила, що підставою для надання статусу біженця позивач визначив побоювання бути підданим незаконному та політично вмотивованому покаранню у разі повернення до країни громадянської належності. При цьому заявник не надав доказів того, що йому загрожувала небезпека, оскільки на користь своїх усних тверджень не надав жодних документальних підтверджень. У ході перевірки встановлено, що вагомі підстави вважати, що в разі повернення до Бангладеш буде існувати загроза життю, безпеці та свободі позивача, відсутні. Тому факти, повідомлені позивачем, не є підставою для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Тому, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у заяву наданій до суду справу просить розглядати без участі представника.
Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі
Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неприбуття у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 9 цієї статті встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання по справі не здійснювалось, справа розглянута в письмовому провадженні за наявними матеріалами.
Суд, перевіривши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті відповідно до вимог ст. 90 КАС України, визнає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на підставі такого.
Ахмед Чи МД Хасан, громадянин Республіки Бангладеш, 01.12.2018 нелегально прибув до України з території Російської Федерації та 09.04.2018 звернувся до УДМС України в Сумській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 47-50).
УДМС України в Сумській області складено висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (а.с. 102-107).
Наказом УДМС України в Сумській області від 02.05.2019 № 72 позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 108).
Повідомленням № 19 від 03.05.2019 УДМС України в Сумській області було проінформувано ОСОБА_1 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 110).
08.05.2019 позивач оскаржив до ДМС України наказ УДМС України в Сумській області від 02.05.2019 № 72 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 113-116), однак ДМС України складено висновок щодо безпідставності його скарги (а.с. 102-107) і рішенням № 141-19 від 23.09.2019 ДМС України відхилила скаргу позивача на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 117), про позивачу було надіслано повідомлення від 04.10.2019 № 35 (а.с.119).
Правовою підставою для прийняття спірного рішення стала відсутність умов, передбачених пунктами 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
Пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 8 липня 2011 року № 3671-VI (далі - Закон 3671-VI) визначені критерії віднесення особи до категорії біженців чи осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.
Відповідно до п. п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону 3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Виходячи зі змісту Конвенції про статус біженців 1951 року, Протоколу 1967 року та статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", поняття "біженець" включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.
Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка подала клопотання про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому особисто вона побоюється стати жертвою переслідувань. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати докази цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за вказаними ознаками.
Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторони. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи зазначеного побоювання. Побоювання є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї, під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.
При цьому слід зазначити, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону 3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.
Докази переслідування позивача за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань в матеріалах справи відсутні, при розгляді УДМСУ в Сумській області заяви позивача про визнання його біженцем чи особи, яка потребує додаткового захисту не надавались.
Також, не надано жодного доказу того, що Ахмед Чи МД Хасан змушений був прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього насильницьких дій чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
Не підпадає позивач і під ознаки особи, яка потребує тимчасового захисту, оскільки в контексті п. 14 ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 18 Закону 3671-VI такими особами є іноземці та особи без громадянства, які масово вимушені шукати захисту та прибувають на територію України з країни, яка має спільний кордон з Україною, у зв`язку з подіями, зазначеними в пункті 14 частини першої статті 1 цього Закону, а саме внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження.
Так, в своїй позовній заяві та відповіді на відзив Ахмед Чи МД Хасан зазначив, що івін змушений залишитися в Україні внаслідок загрози його життю, безпеці та свободі в Республіці Бангладеш через побоювання стати жертвою актів насильства на політичному підґрунті, бути підданим незаконному та політично вмотивованому покаранню. Він не може і не бажає повернутися до Республіки Бангладеш внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з даними, що містяться в заяві про визнання біженцем та протоколі співбесіди, позивач виїхав з країни без будь-яких перешкод, що свідчить про відсутність будь-якого переслідування в країні його громадянської належності (а.с. 75 - 80).
Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що доводи позивача є надуманими, а причини, які він має, щоб залишитися в Україні, не пов`язані з його обґрунтованими побоюваннями стати жертвою переслідувань за певними ознаками проблем в країні, а необхідні для тимчасової легалізації та можливої економічної міграції. Варто зазначити, що відповідно до протоколу співбесіди, в грудні 2018 року позивач прибув в Україну, а з червня по грудень 2018 року перебував на території Російської Федерації, за захистом у Російській Федерації Ахмед Чи МД Хасан не звертався (а.с. 78 зв.б.).
Як слідує з матеріалів справи, а саме протоколу співбесіди від 22.04.2019, основними підставами визнання біженцем позивач визначив те, що в разі повернення до Бангладешу, його як представника опозиції може без будь-яких причин побити поліція, арештувати (а.с.79 зв.б.). Проте, всупереч ч. 7 ст. 7 Закону доказів на підтвердження факту побоїв, погроз або інших протиправних дій позивач не надав.
За таких обставин суд погоджується з твердженням УДМС України в Сумській області, стосовно того, що у зв`язку з відсутністю належних доказів, які б підтверджували дійсність розповіді позивача щодо побоювань стати жертвою переслідувань при поверненні на батьківщину, окрім усних заяв, а також беручи до уваги інформацію, повідомлену Ахмед Чи ОСОБА_2 , відсутні підстави для висновків про наявність переслідувань або загрози переслідування за ознаками, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
За наведених обставин, а також беручи до уваги те, що позивач без будь-яких перешкод з боку влади країни походження покинув її територію, не звертався за захистом до органів влади безпечних для нього інших країн, суд визнає, що за встановлених обставин Ахмед Чи МД Хасан не підпадає під ознаки поняття "біженець", встановлені п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а письмовий висновок УДМС України в Сумській області відповідає фактичним обставинам справи і тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Державна міграційна служба України про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал