Справа № 580/4221/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року справа № 580/4221/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

27.12.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; ) (далі - відповідач) про:

визнання протиправними дій щодо призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з моменту звернення позивача до Пенсійного фонду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не призначив позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку з формальних підстав. Позивач стверджує, що проживав та працював в зоні гарантованого добровільного відселення більше 4-х років, що підтверджено належними доказами та дає йому право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вищевказаної норми.

Ухвалою суду від 28.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами. Встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Згідно з даними розписки та рекомендованого повідомлення вказану ухвалу отримав відповідач відповідно 03.01.2020, а позивач - 08.01.2020.

20.01.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах прийняте 11.04.2019 №5 у зв`язку з тим, що позивач працював у зоні посилено радіологічного контролю 2 роки та 8 місяців, а у зоні гарантованого відселення - 1 рік та 3 місяці, що не дає йому права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Зазначає, що пенсійний вік може бути зменшено лише за однією підставою, а не в сукупності. Крім того вказує на сумніви у довідці щодо проживання позивача у м. Коростень у період з 1980 року до 20.09.1990, оскільки наявними доказами у пенсійній справі підтверджено навчання позивача у 1980-1985 роках у Немішаївському агротехнічному коледжі та службу у радянській армії у 1981-1983 роках. Також зазначено, що прийняття рішення про призначення пенсії є виключними дискреційними повноваженнями відповідача, а втручання у таку діяльність виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Крім того позивач пропустив строк звернення в суд з цим позовом.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З листа відповідача від 04.04.2019 №33293/03-19 суд встановив, що на звернення позивача від 07.12.2018 №1274 щодо призначення достроково пенсії за віком відповідач його повідомив, що наявна тривалість роботи (проживання) в зоні посиленого радіологічного контролю або у зоні гарантованого відселення права на призначення дострокової пенсії за віком не дає. Направлено запит до управління соціального захисту населення з питань видачі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи 3категорії, після надходження відповіді буде прийняте рішення щодо призначення чи відмови пенсії.

11.04.2019 відповідач видав позивачу лист вих.№36025/03-19 про прийняте рішення від 11.04.2019 №5 про відмову у призначенні йому пенсії за віком.

Докази щодо дати вручення позивачу рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії суду не надані. Отже, твердження відповідача про пропущення строку звернення до суду не доведені.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюються Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.55 Закону № 796-XII особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з положеннями ст.26 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - ЗУ №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абз.1 ст.55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Пунктом 4 ч.2 ст.55 зазначеного Закону особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Пунктом 5 ч.2 ст.55 зазначеного Закону встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Оцінюючи докази, які надавалися позивачем відповідачу щодо дотримання вищевказаних норм закону у спірних правовідносинах та долучені до матеріалів судової справи, суд встановив таке.

Згідно з паспортом серії НОМЕР_2 позивач 06.07.1963 р.н. Перший запис в його трудовій книжці від 09.04.1985 щодо прийняття в члени колгоспу імені Чкалова.

Посвідченням №078994, виданим 03.06.1993, підтверджується, що позивач постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Довідкою Виконкому Коростенської міської ради від 17.12.1992 №4190 підтверджено, що позивач проживав у м. Коростень Житомирської області з 1980 року до 20.09.1990 року, яке знаходиться в зоні гарантованого добровільного відселення.

Дійсність вказаних документів не спростована відповідачем жодним належним і допустимим доказом. Доводи відповідача про навчання позивача у 1980-1985 роках у Немішаївському агротехнічному коледжі та службу у радянській армії у 1981-1983 роках не стосуються предмету спору, оскільки ці події мали місце до катастрофи на Чорнобильській АЕС.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до ч.2 ст.74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно зі ст.76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд врахував підп.4.3.п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, згідно з яким не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Отже, рішенням відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є акт розпорядчого характеру.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Уповноваженим органом щодо прийняття рішення про призначення пенсії у встановленому порядку є відповідний орган Пенсійного Фонду України, який повинен на заяву особи щодо призначення пенсії прийняти відповідне рішення - акт розпорядчого характеру.

Тому рішенням, яке може свідчити про порушення прав позивача, є акт розпорядчого характеру, видане уповноваженою посадовою особою (керівником). Такого рішення (№5 від 11.04.2019) позивач у цій справі на його заяву від 07.12.2018 про призначення пенсії не оспорює.

Лист, копія якого долучена з позовною заявою до матеріалів справи, не містить владного припису та підписаний керівником структурного підрозділу відповідача.

Дотримуючись меж заявлених позовних вимог з огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що позовна вимога визнати протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" задоволенню не підлягає, оскільки таких дій відповідач не вчинив.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На підставі абз.1 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки бездіяльність і рішення №5 про відмову у призначенні позивачу пенсії за його заявою від 07.12.2018 не скасоване, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги зобов`язати призначити йому пенсію.

Відповідно до частин 1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на необгрунтованість позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до квитанції від 09.07.2019 №0.0..1 на суму 768,40грн., не підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23; ) щодо призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зобов`язання призначити пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 27.01.2020.