Справа № 640/19023/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Київ № 640/19023/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по проекту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району»
доКиївського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
провизнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно - господарського штрафу №156135 від 27 серпня 2019 року та №156352 від 16 вересня 2019 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство «Шляхово - експлуатаційне управління по проекту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» (далі - КП, позивач) з адміністративним позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - Укртрансбезпеки, відповідач), у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 01 листопада 2019 року, просить визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №156135 від 27 серпня 2019 року та №156352 від 16 вересня 2019 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25 липня 2019 року та 07 серпня 2019 року на автомобільній дорозі посадовими особами Укртрансбезпеки зупинено транспортний засіб марки МАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу. За результатами здійснення перевірки транспортного засобу Укртрансбезпеки винесено постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №156135 від 27 серпня 2019 року на суму 1 700, 00 грн. та №156352 від 16 вересня 2019 року на суму 1 700, 00 грн., вважаючи, що позивачем допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: неоформлена індивідуальна контрольна книжка водія, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач зазначив, що перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні визначений постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, серед яких, індивідуальна контрольна книжка, як документ, необхідний для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, відсутній.

Таким чином, вважає, що Укртрансбезпеки не мало права вимагати від водія КП індивідуальної контрольної книжки та притягувати позивача до відповідальності за її відсутність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення йому надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), або заяву про визнання позову.

У відповідності до даних, що містяться на офіційному веб - сайті ПАТ «Укрпошта» вбачається, що поштове відправлення отримано уповноваженою особою Укртрансбезпеки за довіреністю 20 листопада 2019 року, проте станом на час ухвалення рішення у даній справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав. У зв`язку з зазначеним, суд, на підставі положень частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до пункту 1.1 Статуту Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по проекту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» (зі змінами), останнє створено шляхом реорганізації відповідно до рішення Київської міської ради від 02 жовтня 2001 року №54/1488, є правонаступником комунальних підприємств «Шляхово - експлуатаційні дільниці по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них» Ленінградського, Радянського, Шевченківського районів м. Києва в частині прав та обов`язків, що випливають з переданого ними майна, засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва.

За приписами пункту 4.2 Статуту КП (зі змінами) підприємство здійснює свою діяльність на засадах повної господарської самостійності, госпрозрахунку, є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банку, круглу печатку із своїм найменуванням, штамп, бланки. Права і обов`язки юридичної особи підприємство набуває з моменту його державної реєстрації.

27 серпня 2019 року заступником начальника Укртрансбезпеки стосовно КП винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №156135, якою, за допущення порушення, а саме: не оформлення індивідуально - контрольної книжки, на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано до позивача адміністративно - господарський штраф у розмірі 1 700, 00 грн.

Також, 16 вересня 2019 року заступником начальника Укртрансбезпеки стосовно КП винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №156352, якою, за допущення порушення, а саме: неоформлення індивідуально - контрольної книжки, на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано до позивача адміністративно - господарський штраф у розмірі 1 700, 00 грн.

Незгода позивача із зазначеними постановами відповідача зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

За змістом частини сьомої статті 6 названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, поміж іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пунктом 4 Положення №103 основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація, державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Абзацом 1 пункту 8 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпеки здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Укртрансбезпеки як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком №3, в тому числі Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Нормативно - правовим актом, що регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень є Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

За приписами частини першої статті 47 «Про автомобільний транспорт» до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 48 «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Частиною четвертою статті 48 «Про автомобільний транспорт» передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Також, у відповідності до частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний:

мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень;

перевіряти надійність пломбування, закріплення, накриття та ув`язування вантажу для його безпечного перевезення;

забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, та своєчасно його доставити вантажовласнику (уповноваженій ним особі);

дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі змісту оспорюваних постанов №156135 від 27 серпня 2019 року та №156352 від 16 вересня 2019 року, підставою для накладення на позивача штрафу згідно з вищевказаною правовою нормою є неоформлення індивідуальної контрольної книжки водія, що, на думку відповідача, є порушенням статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У той же час, матеріалами справи встановлено, що транспортний засіб марки «МАЗ», модель - 551605 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу, використовувався уповноваженою особою позивача - водієм для перевезення вантажів у внутрішньому сполученні та для власних потреб, що підтверджується копією технічного паспорта транспортного засобу та копіями подорожніх листів вантажного автомобіля №005280 від 25 липня 2019 року та №005723 від 07 серпня 2019 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - Перелік №207).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207 передбачено, що особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, забороняється вимагати у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця документи, не передбачені Переліком, затвердженим цією постановою.

У відповідності до пунктів 2 та 3 Переліку №207 для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Крім документів, зазначених у пунктах 1 і 2 цього переліку, є необхідними у разі перевезення:

- небезпечних вантажів:

свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення визначених небезпечних вантажів;

ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі;

інструкція на випадок аварії або надзвичайної ситуації;

узгодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, видане уповноваженим підрозділом Національної поліції;

- вантажів з перевищенням вагових або габаритних параметрів - дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Таким чином, водій транспортного засобу юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб, повинен мати при собі документи, визначені частиною другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 2 Переліку №207.

У той же час, жодних доказів, на підтвердження відсутності у водія позивача документів, передбачених частиною другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 2 Переліку №207, відповідачем суду не надано.

Крім того, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, Міністерством транспорту та зв`язку України видано наказ від 07 червня 2010 року №340, яким затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).

Пунктом 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для:

Нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 150 км, перевезення небезпечних вантажів - з 01 червня 2012 року;

Перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн, нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю від 50 до 150 км - з 01 червня 2013 року;

Перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01 червня 2015 року.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку (додаток 3).

Таким чином, ведення індивідуальної контрольної книжки передбачено для водія, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом та який, зокрема, здійснює перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн.

У той же час, з копії технічного паспорта транспортного засобу марки «МАЗ», модель - 551605 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу вбачається, що він має повну масу 3,3 тонн, відтак, приписи Положення №340 в частині необхідності ведення індивідуальної контрольної книжки не розповсюджуються на водія КП.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що накладення на позивача штрафу за порушення, яке полягає у неоформленні індивідуальної контрольної книжки водія, є необґрунтованим, тому оспорювані постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №156135 від 27 серпня 2019 року та №156352 від 16 вересня 2019 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, Укртрансбезпеки, приймаючи оскаржувані постанови, діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по проекту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу від 27 серпня 2019 року №156135, винесену Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу від 16 вересня 2019 року №156352, винесену Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (, адреса: 03135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) на користь Комунального підприємства «Шляхово - експлуатаційне управління по проекту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» (, адреса: 03170, м. Київ, вул. Янтарна, 5) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко