Справа № 152/112/20
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/112/20
УХВАЛА

28 січня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/112/20

Провадження №2-а/152/3/20

Суддя Шаргородського районного

Суду Вінницької області Славінська Н.Л.,

розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

27.01.2020 року позивач звернулася до Шаргородського районного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2020 року адміністративна справа передана в провадження судді Шаргородського районного суду Вінницької області Славінської Н.Л. (а.с.10).

Згідно з п.4 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 20 КАС України визначено інститут предметної юрисдикції, який розмежовує компетенцію адміністративних судів.

Так, ч.1 ст.20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Тобто законодавцем визначено предметну підсудність адміністративних справ місцевим загальним судам.

Відповідно до ч.2 ст.20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Оскільки поданий ОСОБА_1 позов не підпадає під частину 1 ст.20 КАС України, то останній предметно не підсудний Шаргородському районному суду як адміністративному суду.

Отже, позов ОСОБА_1 подано із порушенням правил предметної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, означена справа, відповідно до ч.1 ст.20 КАС України предметно не підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області, оскільки предметно підсудна, за ч.2 ст.20 КАС України, Вінницькому окружному адміністративному суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 КАС України, Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно із ст.ст.7, 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.… Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України… Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюються Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України… Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.ч.1, 3 ст.3 КАС України).

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції, оскільки перебуває у тісному взаємозв`язку із такими процесуальними інститутами, як: компетенція судів щодо розгляду справ, підсудність, склад суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру суддів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У п.п.23, 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року (остаточне 11.12.2006 року) висловлено правову позицію про те, що «відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії») (…) Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», а й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції (…) судів».

Діючий КАС України не передбачає, які дії повинен вчинити суддя у випадку, коли після одержання адміністративного позову встановив, що справа подана з порушенням правил предметної юрисдикції (підсудності) і предметно не підсудна цьому адміністративному суду, а предметно підсудна окружному адміністративному суду.

Так, ст.29 КАС України встановлено порядок передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого у випадку порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Зокрема, п.2 ч.1 ст.29 КАС України встановлено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, статтею 29 КАС України не передбачено можливості передачі адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого відповідно до предметної юрисдикції.

Виходячи з аналізу КАС України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», вимог Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, приходжу до висновку про необхідність направлення означеної справи для розгляду по суті за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду, якому ця справа предметно підсудна, в силу вимог ст.20 КАС України, оскільки Шаргородський районний суд, після набрання чинності КАС України в новій редакції, не є судом, встановленим законом та повноважним судом на розгляд справи цієї категорії.

Подальший розгляд означеної справи Шаргородським районним судом та ухвалення судового рішення у цій справі порушуватиме права сторін на розгляд їх спору повноважним та встановленим законом судом.

Крім того, ч.1 ст.318 КАС України встановлено, що рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

З роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 за №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» вбачається, що

у разі відкриття провадження в адміністративній справі

без дотримання правил предметної підсудності суд повинен передати

справу на розгляд адміністративного суду, якому вона підсудна,

незалежно від того, на якій стадії розгляду справи виявлено

порушення правил цієї підсудності, оскільки суд, який відкрив

провадження у справі з таким порушенням, не є компетентним у її

розгляді... Порушення правил предметної підсудності є підставою для скасування рішень судів нижчих інстанцій з направленням справи на новий розгляд до належного суду.

Виходячи з наведеного, вважаю за необхідне застосувати норми ч.6 ст.7 КАС України, якою передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права) та застосувати до вказаних правовідносин вимоги п.2 ч.1 ст.29 КАС України та направити матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 для розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду, якому він предметно підсудний.

Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому ст.29 КАС України, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана (ч.ч.1, 2 ст.30 КАС України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 3, 4, 19, 20, 29, 30, 241, 248, 256, 294 КАС України,

ухвалив:

Передати адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії за підсудністю на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя: