Справа № 159/7170/19
Суддя: Денисюк Т. В.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/7170/19
Провадження № 2-а/159/23/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністратвиним позовом ОСОБА_1 до рядового поліцейського управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Качули Ірини Анатоліївни, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними та необгрунтованими дій поліцейського та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача:

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконними та необгрунтованими дій поліцейського та скасувати постанову серії ЕАК №1876520 від 18.12.2019 року, винесену поліцейським Качулою Іриною Анатоліївною про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова в порушення вимог ст.276 КУпАП, винесена на місці зупинки транспортного засобу, у зв`язку із чим він був позбавлений можливості в повній мірі скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП, зокрема правом на захист та допомогу фахівця в галузі права. Крім того, відповідач, в порушення вимог ст.ст.278,279 КУпАП, порушив процедуру розгляду справи, не заслухав його пояснень, не вирішив заявлені клопотання, не з`ясував усіх обставин справи, не врахував особливості рельєфу місцевості, безпідставно виніс оскаржувану постанову та наклав непропорційне стягнення.

Вважає, що оскаржувану постанову винесено поліцейським на основі неналежного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Зокрема, відповідач не пред`явив йому документи, які б вказували про те, що вимірювальний прилад, яким він користувався в ручному режимі для визначення швидкості руху, відповідає усім вимогам та стандартам, сертифікований та здатний фіксувати швидкість руху у відповідних погодних умовах та відповідному місці.

Окрім цього позивач вказує, що оскільки факт вчинення правопорушення він не визнав, поліцейський в даному випадку мав би спершу скласти протокол про адміністративне правопорушення, провести розгляд справи в ході якого з`ясувати всі обставини, передбачені ст.280 КУпАП, а тоді лише виносити постанову та накладати стягнення із врахуванням ст.33 КУпАП.

Враховуючи викладене, позивач просить заявлений ним адміністративний позов задовольнити повністю.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 27.12.2019 року.

Ухвалою судді від 29.12.2019 року вказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали.

15.01.2020 року позивачем недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Одночасно, відповідачам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином справа розглядається, у відповідності до ч. 5 ст. 262 КАС України, за наявними у справі матеріалами.

Стислий виклад заперечень відповідачів.

23 січня 2020 року представником відповідачів було подано відзив на адміністративний позов. Із вказаного відзиву вбачається, що відповідачі позовні вимоги не визнають та просять відмовити у їх задоволенні покликаючись на наступні обставини.

Матеріалами справи повністю доводиться факт перевищення позивачем швидкості руху керованого ним транспортного засобу в населеному пункті, при цьому розгляд справи був проведений на місці вчинення правопорушення, заслухані пояснення позивача з приводу даного факту, останньому було надано можливість давати пояснення та користуватись правовою допомогою, досліджено наявні докази, на підставі чого винесено оскаржувану постанову.

Факт вчинення правопорушення зафіксований лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001006). Фотознімок приладу містить інформацію про автомобіль позивача «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався на а/д М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», 119 км (населений пункт с.Переспа) з швидкістю 92 км/год, перевищивши при цьому швидкість руху в населеному пункті на 42 км/год. Вказана обставина також підтверджується відповідним відеозаписом з вищевказаного приладу.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11929, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 25.09.2018 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001006) є придатним до застосування.

Представник відповідача у відзиві вказує, що встановивши факт вчинення правопорушення, водієві надано для ознайомлення відеофіксацію правопорушення та повідомлено, які правила дорожнього руху ним порушено. Позивачу також роз`яснено положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, надано можливість давати пояснення та користуватись правовою допомогою адвоката. З`ясувавши всі обставини справи поліцейським було правомірно винесено оскаржувану постанову, накладено адмінстягнення в межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП в сумі 255 гривень, копію постанови вручено позивачу.

Враховуючи викладені обставини, представник відповідачів просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом оскарження є постанова серії ЕАК №1876520 від 18.12.2019 року, винесена поліцейським УПП у Волинській області ДПП Качулою Іриною Анатоліївною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень.

За змістом даної постанови, ОСОБА_1 18.12.2019 року о 13.19 год. керуючи автомобілем Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_1 на а/д М-19 на 119 км (населений пункт с.Переспа) перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год в населеному пункті, рухався з швидкістю 92 км/год, чим перевищив швидкість на 42 км/год та порушив п.п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20.

Розгляд справи поліцейським проводився на місці події, оскаржувана постанова винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення та вручена позивачу.

Судом встановлено, що факт перевищення позивачем швидкості зафіксований лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001006).

Правомірність використання відповідачем вищевказаного технічного приладу стверджується: 1) свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/16640, виданого 30.09.2020 року ДП «Укрметртестстандарт»; 2) експертним висновком № 04/02/03/-3008 від 27.09.2018 року, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 із довжиною ключа 256 біт та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Водночас, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012 року, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1362 від 02.11.2015 року пристрій TruCam виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

При цьому, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями. Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16640 від 30.09.2019 року підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 до застосування, а відтак відповідач правомірно використовував зазначений прилад для фіксації швидкісних режимів руху транспортних засобів.

Зафіксовані 18.12.2019 року лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 обставини не викликають обгрунтованого сумніву в тому, що саме позивач ОСОБА_1 допустив перевищення швидкості руху керованого ним автомобіля в населеному пункті.

Зокрема, представлений фотознімок №_kF000_1218_131943.jmf здійснений приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001006) та містить інформацію про те, що автомобіль позивача Ауді А6 д.н.з. НОМЕР_1 рухався на 119 км автодороги М-19 Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблене, (населений пункт с.Переспа) з швидкістю 92 км/год.

Вказана обставина також підтверджується відповідним відеозаписом з приладу TruCam №_kF000_1218_131943.jmf, який приєднаний представником відповідача до матеріалів відзиву.

У суду немає сумніву у доведеності факту перевищення ОСОБА_1 швидкості руху в населеному пункті с.Переспа Волинської області та у правомірності фіксації цього порушення поліцейськими, оскільки:

- згідно відповіді №1393/2.5 від 23.07.2019 року Служби автомобільних доріг у Волинській області на 119 км а/д М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече знаходиться населений пункт с.Переспа, дорожній знак 5.45/5.46 «Початок /Кінець населеного пункту «Переспа» згідно Проекту організації дорожнього руху даної автомобільної дороги розташований на км 117+306 та км 119+767;

- відповідно до схеми встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків, дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху на автодорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблене, знаходиться на підходах до населених пунктів Голоби та Переста, які інформують про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

У задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 4 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такий превентивний захід як зупинення транспортного засобу.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом п.12.4 ПДР України передбачено, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, перевіряючи дотримання суб`єктом владних повноважень вищевказаних норм права оцінює докази, які наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оцінивши пояснення позивача в адміністративному позові та відзив на позовну заяву відповідача з приєднаними до нього письмовими доказами та відеозаписом, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, факт правопорушення зафіксований у встановленому законодавством порядку, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята уповноваженою особою, адміністративне стягнення накладено із врахуванням особи винного та конкретних обставин вчинення правопорушення.

Таким чином суд вважає, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню.

Доводи позивача про те, що поліцейський мав би спершу скласти протокол про адміністративне правопорушення, а тоді лише виносити постанову не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

На підставі ч. 1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року(далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із п. 10 розділу ІІІ Інструкції №1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до компетенції службової особи Національної поліції.

За загальним правилом ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол.

Разом з тим, ч. 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція №1395.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд вважає необґрунтованим, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч. 4 ст. 258 постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач мав повноваження виносити спірну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Щодо вимоги позивача в частині визнання дій інспектора протиправними, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, нормами ст. 286 КАС України визначено вичерпний перелік судових рішень, які суд першої інстанції може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Тобто, позовні вимоги про визнання протиправними дій інспектора охоплюються вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у даній справі. Позовні вимоги про визнання протиправними дій інспектора щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення відносяться до процедури порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення та притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, тому відповідно окремому розгляду не підлягають, та наслідком оцінки яких є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 2,5-9, 19, 72, 77, 90, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст. 9, 245, 251, 254, 268, 283, 286, 287 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання незаконними та необгрунтованими дій поліцейського та скасування постанови серії ЕАК №1876520 від 18.12.2019 року про накладення адмінстягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.01.2020 року.

ГоловуючийТ. В. Денисюк