Справа № 460/3609/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2020 року м. Рівне №460/3609/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.10.2019 № 123/03.11, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з 02.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має 29-річний стаж роботи як працівника закладів освіти та 02.09.2019 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», надавши усі необхідні документи на підтвердження наявності необхідного трудового стажу, однак відповідачем відмовлено у призначенні пільгової пенсії. Звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції змін, внесених Законом № 213 та Законом № 911), відтак, за наявності необхідного спеціального трудового стажу освітнього працівника, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення є безпідставною.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позову не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив що на виконання Рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються без внесення до нього змін Законом № 213 та Законом № 911, проте вказане Рішення не містить положення щодо порядку його виконання. У свою чергу, згідно з положеннями пунктів 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.11.2011 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Отже, з 04.06.2019 право на пенсію за вислугу років згідно зі статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначається з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, які були передбачені законодавством станом на 11.10.2017, а щодо віку - визначеного на дату призначення пенсії. Відтак звертає увагу, що позивач звернувся за призначенням пенсії 02.09.2019, тому на момент звернення з відповідною заявою законодавством передбачено наявність спеціального стажу роботи не менше 27 років 6 місяців. Проте, спеціальний стаж позивача становить 25 років 10 місяців 10 днів, тому підстави для призначення пільгової пенсії відсутні. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.35-36).

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з урахуванням такого.

02.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.39).

До цієї заяви ОСОБА_1 додав такі копії документів: копію паспорта; трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 03.09.1984, військового квитка ГР № 219268, виданого 25.06.1993; довідку, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників № 74 від 29.08.2019; довідку № 01-50/1057 від 29.08.2019 та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого 10.01.1997 (а.с.40).

За результатами розгляду поданої заяви відділ з питань перерахунків пенсій № 10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що станом на 11.10.2017 стаж позивача за вислугу років становить 25 років 10 місяців 10 днів, в той час як необхідний спеціальний стаж станом на 11.10.2017 має складати 26 років 6 місяців (а.с.11).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі статті 22 Конституції України конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) набрав чинності 11.10.2017.

Абзацами першим та другим пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції Законів України № 213-VIII від 02.03.2015 та № 911-VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

04.06.2019 Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, «…що визнання неконституційним Закону № 2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом № 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство, як Основного Закону держави на всій території України».

Отже, з 04.06.2019 положення пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, а саме: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Тому, посилання відповідача на положення пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону № 213-VIII) щодо обмеження права на пільгову пенсію за вислугу років наявністю спеціального стажу у 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 є безпідставним.

Як встановлено з матеріалів справи, при підрахунку наявності у позивача достатнього спеціального стажу для призначення пенсії, відповідачем враховано наступні періоди його роботи:

з 02.09.1991 по 25.08.1999 керівником допризовної підготовки молоді Пісківської середньої школи;

з 25.08.1999 по 31.12.2016 вчителем трудового навчання та фізичного виховання Моквинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів;

з 01.01.2017 по 04.09.2018 вчителем трудового навчання та фізичного виховання Моквинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області;

з 05.09.2018 по 30.08.2019 вчителем фізичної культури та предмета «Захист Вітчизни» Пісківського ліцею імені Героїв земляків.

З дослідженої судом трудової книжки серії НОМЕР_1 суд встановив, що періоди роботи позивача у: Пісківській середній школі вчителем трудового навчання та фізичного виховання з 02.09.1991 по 25.08.1999 підтверджується записами № 6 та № 7 у трудовій книжці; у Моквинській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів вчителем трудового навчання та фізичного виховання з 25.08.1999 по 31.12.2016 підтверджується записом № 8 у трудовій книжці; у Пісківському ліцеї імені Героїв земляків вчителем фізичної культури та предмета «Захист Вітчизни» з 05.09.2018 по 30.08.2019 підтверджується записами № 16 та № 17 у трудовій книжці (а.с.14-17).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, за наявності відповідних записів про роботу у трудовій книжці трудовий стаж вважається підтвердженим належним чином.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, відповідно до пункту 3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з довідкою Пісківського ліцею імені Героїв-земляків Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 29.08.2019 № 74 в матеріалах справи, з 01.01.2017 по 04.09.2018 ОСОБА_1 працював вчителем трудового навчання та фізичного виховання Моквинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області, яка реорганізована у Моквинську філію Пісківського ліцею імені Героїв-земляків рішенням сесії Пісківської сільської ради від 21.08.2018 № 426; а також вчителем фізичної культури та предмета «Захист Вітчизни» Пісківського ліцею імені Героїв земляків з 05.09.2018 по 30.08.2019 (наказ від 04.09.2018 № 89-К та від 28.08.2019 № 130-К), що складає 3 роки 8 місяців (а.с.13).

Відтак, станом на 02.09.2019 (звернення позивача з заявою про призначення пенсії) стаж позивача становив понад 29 років, що, відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788 у первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугою років.

Суд наголошує, що визнання положень статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, неконституційними та застосування з 04.06.2019 положення пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788 в первісній редакції, не повинне впливати на обрахунок стажу позивача, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення даного виду пенсії на час, коли ним набуте відповідне право на призначення пенсії за вислугу року.

Окрім того суд враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» розцінив відмову в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку, як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Бутченко проти України», у якій констатовано, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем не доведено існування будь-яких об`єктивних та законних підстав для того, щоб відмовляти позивачу призначенні пенсії на підставі того, що відсутній певний порядок її призначення.

Отже на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії у позивача було право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, відмова у призначенні позивачу пенсії основана на висновках відповідача про відсутність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11.10.2017) свідчить про необґрунтованість рішення відповідача та його протиправність, відтак позов у цій частині слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд встановив, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії слугувала відсутність необхідного стажу за вислугою років (а.с.11). Водночас, заперечуючи проти позову відповідач не навів аргументів, які б свідчили, що для прийняття рішення на користь позивача (про призначення пенсії за вислугу років) не виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Суд вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Разом з цим, у рішенні ЄСПЛ «Салах Шейх проти Нідерландів» визначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), відповідно до пункту 1.7. якого днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що обраний позивачем зобов`язальний спосіб захисту в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з 02.09.2019 є достатнім та повною мірою сприятиме ефективному відновленню порушеного права позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.4) суд присуджує на користь позивача відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оформлене листом від 25.10.2019 № 123/03.11.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 02.09.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 27 січня 2020 року (у період з 20.01.2020 по 24.01.2020 головуючий суддя Нор У.М. перебувала на лікарняному).

Суддя Нор У.М.