Справа № 160/12865/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
19 грудня 2019 року Кривов`язова Катерина Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просять:
- визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 перерахунок і відновити виплату довічно пенсії за віком, у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, як непрацюючим пенсіонерам, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, із застосуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії, здійснити осучаснення пенсії, у відповідності до пенсійної реформи України, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з моменту припинення виплати пенсії - 01.11.2015 року;
- визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести ОСОБА_2 перерахунок і відновити виплату довічно пенсії за віком, у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін в пенсійному законодавстві, як непрацюючим пенсіонерам, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, із застосуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії, здійснити осучаснення пенсії, у відповідності до пенсійної реформи України, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з моменту припинення виплати пенсії - 01.11.2015 року;
- відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, допустити негайне виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення одним платежем всієї суми боргу, починаючи з 01.11.2015 року по день фактичної виплати;
- відповідно до ч.1 ст.372 КАС України, покласти обов`язок щодо забезпечення виконання рішення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- відповідно до ч.6 ст.245, ч.1 ст.382 КАС України, зобов`язати начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання.
Разом із позовною заявою позивачами подано заяву про строк звернення до суду і виплати пенсії за минулий час.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, яким була призначена пенсія за віком, однак з 01.11.2015 року у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон до держави Ізраїль виплата пенсії була припинена. 28 жовтня 2019 року позивачі через свого представника звернулись до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із завою про поновлення виплати пенсії з посиланням на приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, однак відповідачем безпідставно відмовлено з огляду на те, що позивачами не було надано документів, підтверджуючих постійне місце проживання (реєстрації) в Україні. Позивачі не погоджуються із такою відмовою та вважають її такою, що порушує їх конституційне право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 26.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
16 січня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що у жовтні 2019 року представником позивачів до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано заяву від 28.10.2019 про поновлення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , починаючи з 01.11.2015. За результатом розгляду заяви пенсійним органом встановлено, що заявниками порушено вимоги Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема не надано документи, які б підтверджували факт реєстрації або фактичного проживання позивачів на Україні. Також зазначили про те, що на даний час угода між Україною та Ізраїль про співробітництво в галузі пенсійного страхування не укладена. Крім того, відповідач вказав на пропуск позивачами встановленого строку звернення до суду.
23 січня 2020 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив відповідача із зазначенням, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.11.2019 про відмову у відновленні виплати пенсії отримано представником позивачів 19.11.2019, до суду представник позивачів звернувся 19.12.2019, тобто до закінчення шестимісячного строку звернення до суду. Зауважив, що 06.12.2019 представником позивачів були надані до відповідача паспорти громадянина України для виїзду за кордон зі строком дії до 24.10.2029, що підтверджується відміткою пенсійного органу.
За приписами частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 КАС України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Суд зазначає, що оскільки останній день строку ухвалення рішення - 26.01.2020 року припадає на вихідний день, рішення, у відповідності до частини 6 статті 120 КАС України, прийнято першим робочим днем - 27.01.2020 року.
Відповідно до частин 5, 8 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянкою України, з 09.02.2001 перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за віком, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 24.10.2019 року та копією пенсійного посвідчення №173440 від 26.03.2001.
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є громадянином України, перебував на пенсійному обліку та отримував пенсію за віком за списком №1, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 24.10.2019 року та копією пенсійного посвідчення.
До виїзду за кордон позивачі мешкали за адресою: АДРЕСА_1 .
У листопаді 2015 року позивачі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю та в порядку статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» їм була виплачена пенсія за шість місяців вперед по 30 квітня 2016 року включно, що підтверджується копіями пенсійних справ, і з 01.11.2015 подальша виплата пенсії Пенсійним фондом була припинена.
28.10.2019 позивачі через уповноваженого представника - Кривов`язову К.М. звернулись до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №7985/К-09 про відновлення виплати пенсії за віком з 01.11.2015.
Листом Покровського відділу обслуговування громадян у м. Кривий Ріг (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.11.2019 №7985/К-09 позивачам було фактично відмовлено у поновленні виплати пенсії з посиланням на те, що до звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не додали ніяких документів, які б засвідчили факт проживання на території України, тому підстав для поновлення раніше призначеної пенсії немає. Також вказав, що між урядами України та Ізраїлю угоди про соціальне забезпечення на теперішній час не укладено, у зв`язку з чим підстави поновлювати та виплачувати пенсії заявникам на інших умовах, ніж ті, що передбачені законодавством України, у пенсійного органу відсутні.
Вважаючи відмову у поновленні виплати пенсії за віком протиправною, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Статтею 1 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами. Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За приписами статті 51 Закону № 1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Таким чином, положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07 жовтня 2009 року. Тобто, з 07 жовтня 2009 року відпали встановлені п.2 ч.1ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати пенсії, а припинені виплати пенсій поновлюються.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, позивачі як громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 20.09.2018 у зразковій справі №754/3047/17 (провадження №К/9901/52674/18).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України

25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 2.8 Порядку №22-1 передбачено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За змістом статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до пункту 2.25 Порядку №22-1 до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області представником за довіреністю було надано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , виданий 15 жовтня 2008 року зі строком дії до 15 жовтня 2018 року, та копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , виданий 12 березня 2007 року зі строком дії 12 березня 2017 року.

При цьому, 06 грудня 2019 року представником позивачів подано до відповідача заяву оригінали та копії паспортів громадянина України для виїзду за кордон:

- НОМЕР_2 від 24.10.2019 року на ім`я ОСОБА_1 зі строком дії до 24.10.2029;

- НОМЕР_1 від 24.10.2019 року на ім`я ОСОБА_2 зі строком дії до 24.10.2029.

Отже, судом встановлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон на день подання до відповідача заяви про поновлення виплати пенсії та на даний час є дійсними.

При цьому, згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд зазначає, що на законодавчому рівні залишається неврегульованим питання щодо порядку звернення громадян України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон та зняті з реєстрації місця проживання в Україні, до органів Пенсійного фонду України із заявами про призначення (перерахунок) чи поновлення виплати пенсії.

Проте вказана обставина не може бути підставою для відмови у реалізації громадянином України прав та законних інтересів, а тому, за умови відсутності визначеного порядку, особа може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою до будь-якого органу ПФУ на власний розсуд або за місцем реєстрації представника.

Таким чином, суд вважає, що у межах спірних правовідносин пенсійним органом протиправно відмовлено у поновленні пенсійних виплат.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачі у позовних вимогах просять визнати протиправною бездіяльність відповідача, однак, належними в цьому випадку є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 06.11.2019 №7985/К-09, про відмову у поновленні раніше призначеної пенсії.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України, оформлене листом від 06.11.2019 №7985/К-09, про відмову у поновленні раніше призначеної пенсії.

Що стосується позовних вимог про поновлення виплати пенсії з 01.11.2015, суд зазначає, що частиною другою статті 49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

За змістом пунктів 4.1, п.4.2 розділу IV Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, для поновлення виплати пенсії передбачено подання відповідною особою заяви за встановленою формою, за результатами розгляду якої орган Пенсійного фонду приймає рішення про поновлення виплати пенсії або про відмову в поновлення її виплати.

У постанові від 12.03.2019 по справі № 752/10522/16-а Верховний Суд вказав, що, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в межах шестимісячного строку звернення до суду від дати звернення до відповідача із заявою про відновлення порушеного права, то позов підлягає задоволенню саме від дати звернення до відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноважений представник позивачів 28.10.2019 подав до відповідача заяву про поновлення раніше призначеної пенсії з 01.11.2015.

Відтак, права позивачів підлягають захисту саме з дати звернення представника із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 28.10.2019, а не з 01.11.2015.

Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та виплатити нараховану пенсію з 28 жовтня 2019 року.

При цьому, у задоволенні позову в частині вимог за період з 01.11.2015 по 27.10.2019 суд відмовляє, оскільки для захисту порушеного права позивачі в цей період не вчинили активних дій щодо звернення до Пенсійного фонду, що зумовлює необізнаність суб`єкта владних повноважень щодо необхідності відновлення прав позивачів.

Приписами частини 1 статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо позовних вимог в частині здійснення поновлення виплати та перерахунку пенсії з урахуванням всіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України на момент поновлення виплати пенсії, здійснення осучаснення пенсії, суд зазначає, що призначення, виплати чи припинення виплат пенсії, перерахунок пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем під час прийняття рішення про відмову у поновленні виплати раніше призначеної пенсії, матеріали пенсійних справ позивачів не досліджувалися. При цьому, звернення до суду з вимогами щодо врахування вищевказаних складових можливе лише у разі такого неврахування пенсійним органом, яке на момент звернення позивачів до суду з даним позовом не мало місця.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині оскільки суд не може перебрати на себе функцію пенсійного органу щодо дослідження матеріалів пенсійної справи, яка не була предметом розгляду під час прийняття рішення.

Щодо заявленої вимоги зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії з проведенням компенсації втрати частини доходів суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Проте, як вже зазначалось, виплата пенсії позивачам була припинена у зв`язку з виїздом за кордон, а тому не здійснювалось нарахування пенсії і, в свою чергу, не було і не могло бути жодних затримок на один і більше календарних місяців виплати доходів. Тобто, суд не вбачає підстав для проведення компенсації втрати частини доходів за даних обставин.

Стосовно клопотання позивачів покласти обов`язок щодо забезпечення виконання рішення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зобов`язати начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в 14-денний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення, зверненого до негайного виконання, суд зазначає, що позивачами не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів статей 372, 382 КАС України.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень частини 3 статті 139 КАС України, у зв`язку з чим з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь кожного з позивачів судові витрати з оплати судового збору у розмірі 384,20 грн.

Керуючись статтями 9,73-78,90, 241-246,372 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 06.11.2019 №7985/К-09, про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у поновленні раніше призначеної пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 28.10.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 28.10.2019.

Звернути до негайного виконання рішення суду в межах присудження суми пенсії ОСОБА_1 за один місяць, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути до негайного виконання рішення суду в межах присудження суми пенсії ОСОБА_2 за один місяць, відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева