Справа № 420/6428/19
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Одеса справа № 420/6428/19

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участі секретаря Ягенської К.О., представника позивача Каплієнко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» (далі ТОВ «ОНБУД-МЕТ») до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.10.2019 року № про донарахування податку на додану вартість у сумі 415 628 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 103 907 грн. та від 21.10.2019 року про донарахування податку на прибуток в сумі 351 925 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 87 981 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вищезазначені податкові повідомлення-рішення (далі ППР) були винесені податковим органом на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки №37/15-32-05-01/40826170 від 23.09.2019 року «Про результати документальної виїзної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ», код за , з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства», а тому вони є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки з боку позивача відсутні порушення вимог Податкового кодексу України та інших нормативно-правових документів.

Представник Головного управління ДПС в Одеській області проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, та наполягав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, обґрунтованими, та винесеними у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 05.11.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Судом у справі встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09.09.2016 року за № 1 556 102 0000 059852 (т.1 а.с.276-277).

Видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є зокрема: Код КВЕД 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; Код КВЕД 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; Код КВЕД 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; Код КВЕД 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; Код КВЕД 81.22 Інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 41.10 Організація будівництва будівель; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).

В період з 27.08.2019 по 16.09.2019 року на підставі направлень від 27.08.2019 року №№5715/14-01, 2716/14-011, 2717/14-01, 2718/14-01, 2719/14-01, 2720/14-01, 2721/14-011 виданих Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області та від 06.09.2019 року №23/05-01, від 09.09.2019 року №№62/05-01, 63/05-01 виданих Головним управлінням Державної податкової служби, представниками податкового органу згідно з пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності, проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки податковим органом складено акт №37/15-32-05-01/40826170 від 23.09.2019 року (т.1 а.с.19-96), у висновках якого зазначено про:

- заниження задекларованих ТОВ «ОНБУД-МЕТ» показників в рядку 2120 «Інші операційні доходи» на загальну суму 351 925 грн. у тому числі: за 2016 рік всього у сумі 246 010 грн.; за 2017 рік всього у сумі 46 780 грн.; за 2018 рік всього у сумі 59 134 грн.;

- заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 415 629 грн., утому числі за: жовтень 2016 року 36 000 грн.; листопад 2016 у сумі 28 288 грн.; грудень 2016 у сумі 214 674 грн.; лютий 2017 у сумі 64 586 грн.; березень 2017 у сумі 30 892 грн.; лютий 2018 у сумі 41 189 грн. та штрафі санкції у сумі 87 981 грн.

На підставі вищезазначеного та акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення:

№ від 21.11.2019 року, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на суму 351 925 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 87 981 грн.(т.1 а.с.96);

№від 21.11.2019 року, яким позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 415 628 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 103 907 грн.(т.1 а.с.97).

Зазначені вище порушення Податкового кодексу України були встановлені посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області по господарським відносинам позивача зі своїми контрагентами-підприємствами, що надавали позивачу субпідрядні послуги, а також здійснювали постачання товарів на користь позивача протягом періоду, що перевірявся, а саме: ТОВ «Гранітбудмонтаж», ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрветопром», ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Реабіліті», ТОВ «Пріоритет-буд» та ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг».

Не погоджуючись з вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі ПК України).

В силу пп. 75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп. 75.1.2).

Відповідно до п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 133.1 ст. 133 ПК України платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (пп. 134.1.1п. 134.1 ст. 134 ПК України).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).

Податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу (п. 137.1 ст. 137 ПКУ).

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В силу пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Приписами підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ПКУ).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПКУ передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тому витрати підприємства для цілей оподаткування податком на прибуток, а податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість повинні бути підтверджений первинними документами, що відображають реальність господарської операції, та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що ТОВ «ОНБУД-МЕТ» є підрядним підприємством, що, зокрема, здійснює повний комплекс проектних та будівельно-монтажних робіт, в тому числі утеплення та обшивка будівель фасадами, що вентилюються, покрівельні роботи, промисловий альпінізм, ремонтні роботи, вантажні перевезення тощо.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ОНБУД-МЕТ» як підрядником укладено ряд договорів підряду з наступними контрагентами-замовниками, а саме: з ТОВ «Південьтехнобуд» №1 від 22.09.2016 року та №2 від 12.10.2016 року; з ТОВ «Укрнафтоекотехнології» №31 від 03.10.2016 року; з ТОВ «Нива» №3 від 12.10.2016 року; з ТОВ «Бессарабія плюс» №1 від 15.05.2017 року; з ТОВ «Дан Девелопмент Груп» №2808/1 від 28.07.2018 року та №3008/1 від 30.07.2018 року.

Судом встановлено, що відповідно до вищезазначених договорів підряду ТОВ «ОНБУД-МЕТ» здійснювались такі роботи, а саме: ремонтно-будівельні та оздоблювальних роботи житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Воєнний Узвіз, 13 (ЖК «Наследие Дерибаса»); певний обсяг будівельних та оздоблювальних робіт на АЗС «ОККО», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Палладіна, 33; покрівельні та малярні роботи на Ангарі для тварин, що знаходиться за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, с. Першотравневе, вул. Димитрова, 23; певний обсяг будівельних та оздоблювальних робіт вхідної групи будівлі за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Кочубей, вул. 9 Травня, 2-а; певний обсяг робіт по утепленню та оздобленню фасаду будівлі Болградської центральної районної лікарні за адресою: Одеська область, Болградський район, м. Болград, вул. Ізмаїльська, буд. 71,75 та певний обсяг робіт по утепленню та оздобленню фасаду та покрівлі будівлі Болградського РАГСу за адресою: Одеська область, м. Болград, вул. Поштова, 43 (т.1 а.с.98-152).

Разом з тим, з метою здійснення власної господарської діяльності та виконання вищезазначених будівельних робіт, ТОВ «ОНБУД-МЕТ» як замовником на підставі договорів субпідряду залучались інші організації, а саме:

- ТОВ «Пріоритет-Буд» (підрядник) на підставі договору №03/09-5 від 03.09.2018 року відповідно до якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати власними силами, або силами залучених субпідрядних організацій, виконати будівельно-монтажні роботи у порядку та строки, які визначені даним Договором та в обсягах, передбачених Договірною ціною, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх (п.2.1 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість робіт, що виконуються за цим договором визначається згідно Кошторисів, рахунків-фактур та актів виконаних робіт відповідно до узгодженої сторонами Договірної ціни.

Відповідно до пункту 4.1 Договору приймання виконаних підрядником робіт здійснюється сторонами протягом 2 (двох) робочих днів згідно з Актом приймання виконаних робіт, що складається підрядником (т.1 а.с.153-158);

- ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг» (підрядник) на підставі договору №2311-2 від 23.11.2016 року відповідно до якого підрядник зобов`язаний за завданням Замовника власними і залученими силами виконувати будівельні та ремонтні роботи Житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Військовий Узвіз 13, згідно умов цього договору та додатків до нього, технічних умов і передати їх замовнику у встановлений договором строк, а Замовник зобов`язується надати Підряднику фронт робіт, прийняти виконані роботи та повністю оплатити їх у порядку та розмірах, передбачених цим договором (п.1.1 Договору).

Згідно п.4.1, 4.2 Договору вартість робіт визначається на основу узгодженої сторонами договірної ціни, що є невід`ємною частиною договору. Остаточна вартість робіт визначається за фактичними обсягами робіт зазначеними у актах приймання-здачі виконаних робіт з урахуванням фактичних витрат, що вказаним за цим договором, ринкових цін та відносин.

Відповідно до п. 6.3, 7.3 Договору, приймання-передача робіт здійснюється відповідно до чинного порядку і оформляється актами приймання-здачі виконаних підрядних робіт відповідно до предмету договору. В акті приймання-здачі робіт вказуються усі претензії Замовника до виконаних робіт.

Остаточні розрахунки за виконані роботи по Договору проводяться Замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати прийняття робіт, після підписання акту приймання-здачі робіт на підставі підписаного Сторонами акту виконаних робіт (т.1 а.с.167-173);

- ТОВ «Укрветопром» (підрядник) на підставі договору №1/11-16 від 01.11.2016 року відповідно до якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати власними силами, або силами залучених субпідрядних організацій, виконати будівельно-монтажні роботи у порядку та строки, які визначені даним Договором та в обсягах, передбачених Договірною ціною, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх (п.2.1 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість робіт, що виконуються за цим договором визначається згідно Кошторисів, рахунків-фактур та актів виконаних робіт відповідно до узгодженої сторонами Договірної ціни.

Відповідно до пункту 4.1 Договору приймання виконаних підрядником робіт здійснюється сторонами протягом 2 (двох) робочих днів згідно з Актом приймання виконаних робіт, що складається підрядником (т.1 а.с.179-184);

- ТОВ «Сфера-А» (виконавець) на підставі договору №1521 від 15.11.2017 року відповідно до якого виконавець зобов`язується своїми силами і засобами за дорученням Замовника на умовах, викладених у цьому договорі, виконати монтажно-оздоблювальні роботи своїми силами та матеріалами Замовника. Замовник зобов`язується прийняти у Виконавця результат виконаних робіт та оплатити їх (п.1.1, 1.2 Договору).

Згідно п. 4.1, 4.2 Договору загальна вартість цього договору становить 248100,00 грн. (двісті сорок вісім тисяч сто гривень) разом з ПДВ 41350,00 грн. Оплата робіт проводиться Замовником згідно актів виконаних робіт за погодженням з підрядником.

Відповідно до пункту 5.1 Договору приймання-передача робіт оформлюється Актом виконаних робіт (т.1 а.с.206-208);

- ТОВ «Нібор» (субпідрядник) на підставі договору №1511/3 від 15.11.2016 року відповідно до якого підрядник доручає, а субпідрядник відповідно до проектної документації та умов Договору приймає на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті: м. Одеса, Військовий узвіз 13 з переліком робіт визначених у Договірній ціні (додаток 1 до Договору) (п.1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору вартість робіт за даним Договором визначається динамічною договірною ціною (додаток №1 до Договору) і складає 1 200 000,00 грн. (один мільйон двісті тисяч гривень 00 копійок), в т.ч. ПДВ 20% - 200 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1, 3.2, 3.3 Договору оплата робіт здійснюється Підрядником у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 50% суми зазначеної в п.2.1 даного Договору на банківський рахунок Субпідрядника впродовж 15 банківських дів з моменту набуття чинності Договору. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються Субпідрядником та передаються Підряднику. Підрядник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів Підрядник зобов`язаний повністю оплатити виконані роботи протягом 30 банківських днів (т.1 а.с.218-223);

- ТОВ «Гранітбудмонтаж» (субпідрядник) на підставі договору №2609/15 від 26.09.2016 року відповідно до якого субпідрядник зобов`язується виконати складання металоконструкції навісу над ТРК з покриттям навісу профнастилом та складання металоконструкції перехідного навісу з покриттям полікарбонатом на об`єкті за адресою: м. Київ, пр. Академіка Палладіна, 33 згідно з кошторисів (додаток №1), та укладення плитки на об`єкті за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 13 згідно з кошторисів (додаток №2), які є невід`ємною частиною Договору, а Замовник зобов`язується прийняти ці роботи й оплатити їх на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору загальна вартість Договору складає 240 000 грн. 00 коп. (двісті сорок тисяч гривень 00 копійок). Вартість по даному Договору визначена з урахуванням ПДВ 40 000 грн. 00 копійок.

Відповідно до пункту 2.8 Договору підставою для здійснення оплати за виконані роботи по даному Договору є Акт здачі-приймання виконаних робіт за відповідний період (т.1 а.с.245-250).

Виконання зобов`язань сторонами за вищезазначеними договорами підтверджується належними чином оформленими та підписаними сторонами первинними документами щодо надання контрагентами відповідних робіт (послуг) та сплати позивачем на адресу контрагентів коштів за них, а саме: акти здачі-прийняття (надання послуг), податкові накладні, витяги з Єдиного реєстру податкових накладних, платіжні доручення, рахунки-фактур, квитанції про реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (т.1 а.с.159-166, 174-178, 185-205, 209-217, 224-233, 251-258).

Судом також встановлено, що для здійснення своєї господарської діяльності позивач придбав вантажний транспортний засіб на підставі договору купівлі-продажу №РН-0000027 від 17.02.2017 року укладеного між ТОВ «ОНБУД-МЕТ» (як покупцем) та ТОВ «Ребіліті» (як продавцем). Предметом купівлі-продажу був транспортний засіб вантажний автомобіль; марка транспортного засобу - НАТ Ducato; транзитний номер 14 ОМ 1779; Рік випуску 2013; кузов М ZEA446; ВМД 2 М005642; стан транспортного засобу був у використанні (п.1.1,1.2 Договору).

Згідно п.2.1 Договору погоджена сторонами ціна товару становить 185350,00 грн. (сто вісімдесят п`ять триста п`ятдесят гривень 00 копійок) грн. в тому числі ПДВ 30891,67 (тридцять тисяч вісімсот дев`яносто одна гривня 67 копійок) (т.1 а.с.234-235).

На підтвердження придбання ТОВ «ОНБУД-МЕТ» вантажного транспортного засобу за вищезазначеним договором позивач надав до суду всі передбачені вимогами чинного законодавства України первинні документи: податкову накладну, квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, акт огляду реалізованого транспортного засобу, видаткову накладну, акт прийому-передачі транспортного засобу, платіжні доручення (т.1 а.с.235-244, т.2 а.с.89).

Також ТОВ «ОНБУД-МЕТ» надано до суду докази щодо наявності у його контрагентів ліцензій які дозволяють їм здійснювати будівельні роботи та фотографії щодо об`єктів будівництва та придбаного автомобіля відповідно до вищенаведених договорів на підтвердження реальності здійснення таких господарських операцій (т.2 а.с.64-139).

Однак, як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган з посиланням на відсутність певних розрахунків, інформації бухгалтерського обліку, даних Єдиного державного реєстру податкових накладних та даних ІС «Податковий блок» відносно контрагентів позивача, дійшов висновку про неможливість виконання цих господарських операцій для ТОВ «ОНБУД-МЕТ», оскільки операції з його контрагентами не підтверджуються з врахування реального часу здійснення таких операцій, місцезнаходження потужностей, присутня невідповідність наявності робочого персоналу для виконання послуг або придбання подібних послуг у сторонніх субпідрядників, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної доцільності діяльності. В зв`язку з чим податковий орган доходить висновку що контрагенти позивача не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, відсутності робочих сил для виконання робіт відповідно до договорів підряду з ТОВ «ОНБУД-МЕТ».

Суд вважає такі висновки акту помилковими та такими, що спростовуються фактичними обставинам справи.

Так, як встановлено судом TOB «ОНБУД-МЕТ» є підрядною організацією, яка виконує великий обсяг будівельних робіт. При виникненні великих обсягів замовлення, позивач у зв`язку із браком власних сил, потужностей та необхідної техніки вимушений заключати договори субпідряду з іншими підприємствами, яким в даному випадку є підприємства ТОВ «Гранітбудмонтаж», ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрветопром», ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Пріоритет-буд» та ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг».

Крім того, позивачем для здійснення господарської діяльності придбано у контрагента ТОВ «Реабіліті» вантажний транспортний засіб для використання його у будівництві.

При цьому контрагентів позивач обирав з достатньою мірою обачності та обережності, перевіряв всю інформацію щодо нього, яка є у відкритому доступі (як-то наявність певної репутації на ринку підрядних послуг, реєстрація підприємства платником податку на додану вартість, у разі виконання будівельних робіт наявність ліцензії на здійснення таких робіт).

Як було зазначено представником позивача, його контрагенти виконували свої зобов`язання за договорами якісно та в оговорені у договорах терміни, будь-яких зауважень у позивача, як замовника таких робіт та послуг з будівництва до зазначених підприємств не виникало. Первинні документи за результатами господарських операції складались своєчасно та у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд зазначає, що в обов`язок позивача не входило проведення перевірки штатних розписів підприємств-контрагентів, а також наявності у них певної кількості штатних працівників, складських приміщень, будівель, споруд, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, машин, механізмів та обладнання завантажувально-розвантажувальних робіт, транспорту, будь-яких матеріалів (сировини) та товарних запасів, необхідних для ведення господарської діяльності з позивачем.

Відповідачем жодних належних та допустимих доказів відсутності у ТОВ «Гранітбудмонтаж, ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрветопром», ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Пріоритет-буд» та ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг» матеріальних ресурсів суду не надано. Крім того, суд зазначає, що відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Так статтею 838 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому представниками відповідача не спростовано того, що укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки (виконання робіт, надання послуг), а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Також чинним законодавством не регламентовано питання щодо кількості штатних працівників, або інших обов`язкових ресурсів для здійснення певного виду господарської діяльності, а податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, що встановлював порушення з боку позивача, не зазначено ні в акті перевірки, ні у відзиві на адміністративний позов, ні у поясненнях, яка кількість зазначених ресурсів є достатньою, на його думку, для здійснення господарських операцій.

Також суд враховує, що згідно витягів з ЄДРПОУ контрагенти позивача на момент здійснення господарських правовідносин з ТОВ «ОНБУД-МЕТ» були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа; перебували на обліку в податковому органі та були платниками ПДВ. Крім того, відповідно до видів їх господарських діяльності за КВЕД, підприємства могли надавати такого роду послуги, що не суперечить положенням чинного законодавства та відповідає загальноприйнятій практиці. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, містять такі обов`язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

При цьому у період здійснення спірних господарських правовідносин з позивачем будь-яких записів щодо відсутності контрагентів субпідрядників за їх місцезнаходженням, зазначеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до ЄДРПОУ не вносилось.

В акті перевірки та у відзиві на адміністративний позов немає жодних посилань відповідача на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість у ТОВ «Гранітбудмонтаж, ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрветопром», ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Пріоритет-буд», ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг» та ТОВ «Реабіліті» на момент укладання чи виконання договорів були скасовані чи визнанні недійсними за рішенням суду.

Крім того, слід також зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 року у справі №815/2946/13-а , від 17.04.2018 року у справі №820/475/17.

Суд зазначає, що при вирішенні податкових спорів суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас таких доказів податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій позивача з контрагентами не спростовано. ГУ ДПС в Одеській області не наведено також жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умови договорів не виконано.

Можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача не можуть бути самостійними та достатніми підставами для висновку про наявність таких порушень з боку ТОВ «ОНБУД-МЕТ», а також про відсутність у позивача, як покупця послуг, права на здійснення господарських витрат та формування податкового кредиту з ПДВ, а тому не позбавляють позивача права на їх відображення у податковому обліку.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року ("Булвес АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбачуваним і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Будь-яких доказів того, що позивач діяв без реальної господарської мети отримання прибутку, або з наміром штучного заниження бази оподаткування з податку на додану вартість, представниками відповідача до суду не надано.

Зокрема, в акті перевірки відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов`язань у зв`язку із ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам контрагентам субпідрядників за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Ними також не надано доказів визнання господарських договорів між позивачем та його контрагентами недійсними або фіктивними, притягнення посадових осіб господарюючих суб`єктів до відповідальності за порушення законних правил ведення підприємницької діяльності.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи відповідачем не надано: рішень суду відносно контрагентів позивача, які б набрали законної сили та які б були прийняті в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання»); рішення суду, прийняті в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; рішення суду про визнання правочинів з контрагентом недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України; рішеннями суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

При цьому суд критично ставиться до посилання представника відповідача на ухвалу від 26.06.2017 року по справі №761/17332/17 Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалу від 08.11.2016 року по справі №727/5234/16-к Шевченківського районного суду м. Чернівці, ухвалу від 30.10.2018 року по справі №760/27215/17 Солом`янського районного суду м. Києва, як на доказ в обґрунтування нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами, зазначеними в акті перевірки. В зазначених ухвалах вбачаються - контрагенти позивача ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрвентпром» та ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг», проте суд вказує, що наведені контрагенти позивача зафіксовані лише в процесуальних ухвалах суду, в яких лише заявляються клопотання слідчих щодо отримання тимчасового доступу до відповідних документів, а також зазначаються твердження працівників правоохоронних органів, покладені ними в обґрунтування клопотання про накладення арешту на майно для заборони відчужувати кошти з банківського рахунку, які були судами задоволено.

Однак зазначені обставини не є належними та беззаперечними доказами в адміністративній справі №420/6428/19, на підставі яких можуть бути встановлені відповідні юридичні факти, оскільки лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 ст. 78 КАС України).

Представниками ГУ ДПС В Одеській області до суду не було надано передбачених цією нормою КАС України процесуальних рішень суду, якими б встановлювалась протиправна діяльність його контрагентів або їх посадових осіб.

При цьому ані ревізором-інспектором в акті перевірки, ані представником відповідача в судовому засіданні не було доведено, що в межах вищевказаних кримінальних провадженнях досліджувалися саме господарські відносини ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрвентпром» та ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг» з ТОВ «ОНБУД-МЕТ» .

Із вищенаведених обставин суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на ухвалу від 26.06.2017 року по справі №761/17332/17 Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалу від 08.11.2016 року по справі №727/5234/16-к Шевченківського районного суду м. Чернівці, ухвалу від 30.10.2018 року по справі №760/27215/17 Солом`янського районного суду м. Києва, як на докази правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та обґрунтованості висновків акту перевірки.

Щодо посилання відповідача не надання позивачем контролюючому органу документів, які вказано в акті про не надання документів №36/15-32-05-01/40826170 від 23.09.2019 року (т.2 а.с.147), проте які надано при розгляді цієї справи до суду, суд зазначає, що він не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Зазначену правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 28.05.2019 року по справі №816/2023/15, від 26.03.2019 року по справі №812/8245/13-а, від 19.06.2018 року по справі №826/7704/16, яка за вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні до спірних правовідносин.

Крім того, суд зазначає, що документи та інші дані, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, що відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надаються тощо. Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі №826/21425/15.

На підставі вищезазначеного, враховуючи надання позивачем всіх первинних документів (договорів, актів виконаних робіт, платіжних доручень), що стосуються господарських операцій за участі контрагентів ТОВ «Гранітбудмонтаж, ТОВ «Нібор», ТОВ «Укрветопром», ТОВ «Сфера-А», ТОВ «Пріоритет-буд», ТОВ «Скай Сіті Інжиніринг», ТОВ «Реабіліті», які фактично підтверджують їх реальне здійснення і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання послуг та вантажного транспортного засобу для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне використання товарів та послуг в господарській діяльності, суд доходить висновку про протиправність винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, Європейський Суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Будь-яких доказів того, що позивач, або його контрагенти діяли без реальної господарської мети отримання прибутку, або з наміром штучного заниження бази оподаткування з податку на додану вартість або податку а прибуток, представниками відповідача до суду не надано. Ними також не надано доказів визнання господарських договорів між позивачем та його контрагентами недійсними або фіктивними, притягнення посадових осіб господарюючих суб`єктів до відповідальності за порушення законних правил ведення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що підставою для висновків перевіряючих про безтоварність операцій як зазначено в аткі перевірки є наявні в органах ДПС дані щодо контрагентів-постачальників (т.1 а.с.28), проте жодної податкової інформації щодо контрагентів, яка підтверджує ці висновки матеріали справи не містять, та суду не надавались.

Сукупність досліджених під час розгляду справи документів не дають підстав суду для висновку про нездійснення спірних операцій, а відповідачем в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували фактичність їх виконання. При цьому, суд враховує при вирішенні справи позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». ЄСПЛ у цій справі визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» ЄСПЛ зазначив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

У справі, що розглядається, аргументи відповідача не є достатньо вагомими та чіткими, не узгоджені доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, а тому суд доходить висновку, що головним управлінням ДПС в Одеській області не доведено обґрунтованості своїх висновків, зроблених в акті перевірки від 23.09.2019 року №37/15-32-05-01/40826170, оскільки ці висновки не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах, що мають суттєве значення, та спростовуються належними, достовірними та допустимими доказами позивача.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Узагальнюючи вище наведене суд зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені від 21.10.2019 року № та від 21.10.2019 року № винесено Головним управлінням ДПС в Одеській області протиправно, а отже позовні вимоги ТОВ «ОНБУД-МЕТ» слід задовольнити.

Частиною 1 статті 7 КАС України встановлено, що адміністративний суд вирішує справи відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України", зі змісту рішення у якої вбачається, що вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправні винесені податковим органом спірні податкові повідомлення-рішення становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення №328 від 25.11.2019 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у сумі 14391,62 грн. (т.1 а.с.284).

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» до Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.10.2019 року № про донарахування податку на додану вартість у сумі 415 628 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 103 907 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 21.10.2019 року про донарахування податку на прибуток № в сумі 351 925 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 87 981 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНБУД-МЕТ» (65012, м. Одеса, Приморський район, вул. Пантелеймонівська, б.8, кв. (оф.) 4, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 14391,62 грн. сплачені за платіжним дорученням №328 від 25.10.2019 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 28.01.2020 року.

Суддя Іванов Е.А.

.