Справа № 711/6953/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/6953/19 Суддя (судді) першої інстанції: Позарецька С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2019 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 16 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до рядового поліції 1 батальйону 3 роти управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Геновського Валерія Вікторовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до рядового поліції 1 батальйону 3 роти УПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Геновського В. В. про скасування постанови про накладення адмінстягнення по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1450479 від 24.08.2019 р.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що не був присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції попри зазначення про його участь у вступній та описовій частинах оскаржуваного рішення.

Також апелянт зазначає, що рядовий поліції після зупинки автомобіля не назвав своїх прізвища, ім`я, по батькові, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» та - права позивача, відповідно.

Крім того, апелянтом зауважено, що суд першої інстанції не надав оцінку посиланням позивача у адміністративному позові на знаки 3.29, 3.31, 30.3. Натомість, доказів наявності цих знаків у напрямку руху позивача відповідачем не надано.

В свою чергу, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що у оскаржуваній постанові посилання на п. 12.4 ПДР, яким обмежено рух транспортних засобів у населених пунктах до 50 км/год, відсутнє.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 23.01.2020 р. за вх. № 2535, у якому відповідач повністю підтримує позицію суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27.01.2020 р. постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 24.08.2019 р. відносно позивача винесено постанову про накладення адмінстягнення по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1450479 рядовим поліції Геновським В. В. та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

У постанові зазначено, що 24.08.2019 р. о 10-44 в м. Черкаси, по вул. Благовісна, 25, водій, керуючи ТЗ Шкода Октавія А5, СА 4394ВО, по вул. Благовісній в м. Черкаси, рухався в населеному пункті зі швидкістю 84 км/год та перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 34 км/год (швидкість вимірювалась приладом TruCam 000563), чим порушив п.12.9 б ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». Якщо початок населеного пункту позначений знаком 5.47, то порядок руху визначається вимогами пункту 12.6 цих Правил, а правила зупинки та стоянки в населеному пункті не діють.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається колегією суддів з матеріалів справи, позивач факт перевищення швидкості жодними доказами не спростовує, обгрунтовуючи свою позицію саме неналежністю доказів відповідача.

Проте щодо доводів апелянта про неможливість застосування лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 колегія суддів зазначає наступне.

Про здійснення вимірювання швидкості руху позивача зазначено у самій оскаржуваній постанові.

З матеріалів справи також вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (а. с. 47).

Наказом державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.03.2002 року за № 222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з п. п. 2. 5 якого, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 2.6 вказаного Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п. 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13828, виданого ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 № ТС000563 відповідає вимогам. Свідоцтво чинне до 22.11.2019 р. (а. с. 46).

Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявним в матеріалах справи, виданим державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, експертним висновком від 27.09.2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Термін дії висновку до 27.09.2021 року (а. с. 48).

Відтак доводи апелянта в цій частині відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

При цьому, відеозаписом, зафіксованим вказаним засобом, підтверджується факт того, що перевищення швидкості руху було встановлено саме щодо автомобіля позивача.

Щодо доводів апелянта щодо відсутності з його боку порушення знаків 3.29, 3.31, 30.3 колегія суддів звертає увагу на таке.

Знаками 3.29 та 3.31 передбачено обмеження максимальної швидкості та визначено зону обмеження максимальної швидкості, а пункт 30.3 ПДР визначає обмеження знаками максимальної швидкості для певних категорій водіїв та транспортних засобів.

Як вірно зазначено позивачем, доказів порушення вказаних знаків відповідачем не надано.

В той же час, у відповідності до п. п. «б» п.12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

З огляду на наведене, вказаним підпунктом також передбачена заборона порушення п. 12.4 ПДР, що відповідає встановленим у справі обставинам.

Водночас, на думку колегії суддів, технічна описка у оскаржуваній постанові не може слугувати підставою для уникнення позивачем відповідальності за порушення, існування якого підтверджується належними у справі доказами. Крім того, норма, порушення якої мало місце з боку позивача (п. п. «б» п.12.9 ПДР), вірно зазначена відповідачем у оскаржуваній постанові.

Щодо доводів апелянта про відсутність останнього у судовому засіданні суду першої інстанції 16.12.2019 р. колегія суддів встановила, що позивач був присутнім у судовому засіданні 08.10.2019 р., у якому було оголошено перерву та яке продовжено 16.12.2019 р.

Відтак суд апеляційної інстанції не вбачає грубих порушень норм процесуального закону у зазначенні судом першої інстанції про присутність позивача у судовому засіданні.

В частині доводів позивача про те, що поліцейський не відрекомендувався при зупинці транспортного засобу, колегія суддів зауважує, що матеріалами справи не підтверджується, що позивач з приводу цього заявляв будь-які клопотання під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відтак довід позивача про порушення його права в цій частині є формальним та спрямований на ухилення від відповідальності. Крім того, позивачем не заявлено позовних вимог про визнання дій чи бездіяльності поліцейських протиправними.

В сукупності з вищенаведеним колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відсутності попереджувальних знаків про проведення фіксації швидкості руху, оскільки вказана обставина не може мати впливу на висновок про підтвердження матеріалами справи вчиненого позивачем правопорушення, оскільки відсутність таких знаків не дозволяє учасникам дорожнього руху допускати порушення ПДР.

У відповідності до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згіно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

З матеріалів справи не вбачається, що при винесенні постанови позивач був позбавлений можливості заявляти клопотання та надавати певні докази.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з урахування всіх обставин справи, у повній відповідності до ст. ст. 33, 280 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

У відповідності до ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 286, 308, 310, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до рядового поліції 1 батальйону 3 роти управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Геновського Валерія Вікторовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 27.01.2020 р.)