Справа № 540/2820/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2820/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Рябчич А.М.

за участю:

представниці позивача Горбунової К.О.,

представниці відповідача Оперчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Приватне виробничо-комерційне підприємство "Снабресурс-Сервіс" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, стягнення суми бюджетного відшкодування,

встановив:

Приватне підприємство "Приватне виробничо-комерційне підприємство "Снабресурс-Сервіс" (далі позивач) звернулось в суд з адміністративним позовом до ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, ГУ Державної казначейської служби України у Херсонській області з наступними вимогами :

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2019 року, відповідно до якого повідомлено Приватне підприємство «Приватне виробничо-комерційне підприємство «Снабресурс-Сервіс» про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за липень 2019 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку в сумі 96515,00грн.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області на користь Приватного підприємства «Приватне виробничо-комерційне підприємство «Снабресурс-Сервіс» бюджетне відшкодування в сумі 96515,00грн.

В судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що відповідно до декларації з ПДВ за липень 2019 року позивачем задекларовано до бюджетного відшкодування 96 515,00 грн. Відповідач на підставі акта камеральної перевірки встановив помилки при заповнення Додатку № 3 до податкової декларації з ПДВ, які не є такими, що дають підстави для позбавлення права позивача на бюджетне відшкодування зазначених в декларації сум. При цьому, такий спосіб прийняття рішення, як винесення податкового повідомлення-рішення позбавляє позивача права на бюджетне відшкодування взагалі, навіть при поданні уточнюючої декларації. Таким чином, без скасування податкового повідомлення-рішення поновлення прав неможливе. Оскільки, податковим органом не оспорюється правильність нарахування від`ємного значення за вказаний податковий період, а допущена помилка не є підставою для зменшення бюджетного відшкодування, просить задовольнити позовні вимоги та стягнути на суму

бюджетного відшкодування в повному обсязі.

Представниця відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачем у Додатку № 3 до декларації з ПДВ неправильно була вказана сума бюджетного відшкодування, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві.

Судом встановлені такі обставини по справі.

3 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - Відповідач 1) складено акт № 53/21-22-12-02-06/30329511 «Про результати камеральної перевірки Приватного підприємства «Приватне виробничо-комерційне підприємство «Снабресурс-Сервіс» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень 2019 року».

Перевіркою встановлено порушення пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України та Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» в частині заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року, а саме:

порушення пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу та Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» в частині заповнення Додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року; порушення пункту 200.4, пункту 200.9 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого у Позивача відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 96515,00 грн.

За наслідком розгляду висновків акту камеральної перевірки, Відповідачем 1 прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2019 року, відповідно до якого повідомлено Позивача про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за липень 2019 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, сума, на яку відмовлено, складає 96515,00грн. (податкове повідомлення-рішення отримано Позивачем 4 листопада 2019 року).

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним, а відтак підлягає скасуванню, оскільки Відповідачем 1 помилково встановлено відсутність у Позивача права на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, невірно застосовано до спірних відносин норми чинного податкового законодавства. При цьому позивач визнає допущення помилки у Додатку № 3, але не вважає її такою, що позбавляє права на бюджетне відшкодування.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, заяви сторін по суті справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (далі - Порядок) Таблиця 1 Додатку 3 до податкової декларації заповнюється наступним чином:

в графі 1 зазначається сума від`ємного значення, що не перевищує реєстраційну суму на момент подання податкової декларації, за вирахуванням суми, зарахованої у зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок20 - рядок 20.1 декларації);

в графі 2 відображається сума з рядка 1, що є фактично сплаченою у попередніх звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України;

в графі 3 зазначається сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню та яка переноситься до рядка 20.2 податкової декларації. Значення цього рядка не може перевищувати значення рядка 2;

При перевірці Таблиці 1 Додатка 3 податкової декларації Позивача за липень 2019 року, що в рядку 2 зазначено суму 156158,00грн. у той час, коли сума від`ємного значення складає лише 96515,00грн.

розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України здійснюється в Таблиці 2 Додатку 3. У даній таблиці зазначається та частина від`ємного значення ПДВ, на яку платник бажає отримати бюджетне відшкодування. Згідно з даними платника (Таблиця 2 Додатку 3) в графах 5 та 7 Позивачем відображено суму 156158,00грн., при тому, що сума від`ємного значення дорівнює 96515,00грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає підтвердженим ту обставину, що Позивачем некоректно здійснено розрахунок показників при заповненні Таблиці 1 та Таблиці 2 Додатка 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року.

Незважаючи на ці обставини, суд погоджується з позицією позивача, що така помилка не може бути підставою для відмови у бюджетному відшкодуванні суми ПДВ виходячи з такого.

Від`ємне значення у Позивача виникло внаслідок здійснення господарської діяльності у липні 2019 року та розраховане у відповідності до пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 Податкового кодексу України).

Отже, від`ємне значення з податку на додану вартість, що виникло у Позивача у липні 2019 року, виникло та сформовано у відповідності до положень статті 200 Податкового кодексу України, як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Так, згідно з податковим обліком Позивача, показники якого відображені у податковій декларації за липень 2019 року бюджетному відшкодуванню підлягає різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, а саме, - податкове зобов`язання за липень 2019 року становить 62081,00грн., а податковий кредит за липень 2019 року становить 158596,00грн., тобто 62081,00грн. - 158596,00грн дорівнює (- 96515,00грн.), тобто така сума має від`ємне значення, що відображено Позивачем у податковій декларації за липень 2019 року у рядку 19 податкової декларації.

Позивачем реалізоване право на отримання бюджетного відшкодування, шляхом зазначення суми від`ємного значення (96515,00грн.) у рядках 20.2 та 20.2.1 податкової декларації (підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку).

Таким чином, право на бюджетне відшкодування - отримання суми від`ємного значення на рахунок у банку, виникло у Позивача на підставі пунктів 200.1, 200.2, 200.4 Податкового кодексу України, якими встановлено математичне (арифметичне) визначення такого від`ємного значення.

Враховуючи, що у ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі відсутні зауваження щодо правильності розрахунку та відображення Позивачем у податковій декларації показників податкового зобов`язання та податкового кредиту, а відповідно і показника від`ємного значення, то Відповідач 1 протиправно встановив відсутність у Позивача права на отримання бюджетного відшкодування.

Твердження Відповідача 1 в акті камеральної перевірки про порушення Позивачем положень пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України є помилковими, оскільки акт камеральної перевірки не містить посилань на невірний розрахунок суми бюджетного відшкодування та неправильний спосіб, що обрано платником податків щодо подальшого напрямку бюджетного відшкодування.

Разом з тим, Відповідачем 1 вказано про порушення Позивачем пункту 200.9 статті 200 Податкового кодексу України, яким визначено, що форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Також, Відповідачем 1 зазначено про порушення пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України, яким встановлено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Проте, Відповідачем 1 не вказано в який саме спосіб Позивачем порушено вказані пункти Податкового кодексу України, не зазначено про подання Позивачем іншої форми, ніж встановлено, податкової декларації, заяви про відшкодування та форми розрахунку суми бюджетного відшкодування.

Суд погоджується з обґрунтуванням Позивача, що зазначаючи про порушення Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в частині заповнення податкової декларації з ПДВ (Додатку 3 до податкової декларації), Відповідач 1 не скористався положеннями статті 49 Податкового кодексу України та Порядку № 21.

Так, пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

49.9.1. за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

49.9.2. у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

За визначенням пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: 49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

Податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації (пункт 49.15 статті 49 Податкового кодексу України).

Аналогічні положення закріплено у пункті 19 розділу III «Порядок оформлення та подання податкової звітності» Порядку № 21, а саме, - податкова звітність, подана платником або його представником та заповнена з порушенням норм пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 глави 2 розділу II Кодексу, вважається неподаною, про що платник повідомляється у порядку, визначеному пунктом 49.11 статті 49 глави 2 розділу II Кодексу.

Таким чином, у випадку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року та Додатку 3, з порушеннями, така декларація має бути визнана неподаною (відмова у прийнятті декларації із зазначенням причин такої відмови). Проте, контролюючим органом прийнято вказану податкову звітність, що підтверджується відповідною квитанцією, будь-яких повідомлень стосовно неприйняття окресленої вище податкової декларації на адресу Позивача не надходило.

Що стосується тверджень Відповідача 1 щодо невірного заповнення Додатка 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року, слід вказати про таке.

Зі змісту акту камеральної перевірки вбачається, що Відповідач 1 не ставить під сумнів право Позивача на бюджетне відшкодування (факт виникнення від`ємного значення). Некоректно заповнені графи відповідних таблиць Додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року (арифметична або методологічна помилки) не можуть впливати на право Позивача на бюджетне відшкодування, оскільки право на таке бюджетне відшкодування виникло у Позивача, на підставі положень Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що саме податкова декларація є повним, змістовним, інформаційним результатом показників господарської діяльності платника податків за відповідний податковий період, яка прийнята податковим органом, зареєстрована, а показники такої податкової декларації внесені та прийняті без зауважень. Окрім того, податкова декларація є значно інформативнішою, ніж Додаток 3 і її аналіз дає підстави визнати, що позивач правильно сформовані показники за липень 2019 року.

Суд погоджується з позицією позивача, що за результатами проведення камеральної перевірки Позивача Відповідачем 1 встановлено не арифметичну або методологічну помилку, а констатовано відсутність права у Позивача на бюджетне відшкодування на рахунок у банку в сумі 96515,00грн., зазначене останнім у податковій декларації, що є безпідставним, з огляду на підтвердження Відповідачем 1 правильності визначення суми від`ємного значення.

З огляду на вищезазначене, некоректне заповнення Додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість не може вплинути на результати розрахунків з бюджетом, у тому числі і повернення бюджетного відшкодування на рахунок Позивача, тобто права Позивача на отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний акт індивідуальної дії є неправомірним та підлягає скасуванню.

Позивачем заявлено також позовна вимога про стягнення з державного бюджету суми бюджетного відшкодування 96515,00 грн. зазначеного в податковій декларації на яку винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення. При цьому позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суді від 12 лютого 2019 року по справі № 826/7380/15 (провадження № 11-778апп18).

Суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки вона є передчасною. Бюджетне відшкодування задекларованих сум ПДВ здійснюється в порядку визначеному нормами ст. 200 ПК України за безпосередньою участю податкового органу. Ці повноваження є дискреційними, що виключає можливість якого небудь втручання зі сторони суду на цьому етапі.

В той же час, суд зазначає, що в разі не вчинення податковим органом дій щодо відшкодування ПДВ позивачу після скасування податкового повідомленн-рішення в порядку та строки визначені ПК України, останній не позбавлений права звернення до суду з позовними вимогами про стягнення суми бюджетного відшкодування з державного бюджету та застосування правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суді від 12 лютого 2019 року по справі № 826/7380/15.

Відповідно до частини 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн, який за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем і адвокатським об`єднанням "ЮС ЕКВІТАС" укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого сторони обумовили гонорар, виходячи з розрахунку, що вартість однієї години витраченої Адвокатом на надання правової (правничої) допомоги становить 500 грн. Факт надання послуг та їх вартість Сторони визначають в акті прийому-передачі наданих послуг, які є невід`ємною частиною цього Договору.

З наявних в матеріалах справи актів прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги, адвокат витратив 8 годин часу на надання послуг позивачеві, та 1000 грн. за участь в судовому засіданні, а всього 5000 грн.

Факт оплати підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи ціну позову, та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000 грн. є обгрунтованою.

Керуючись ст. 242-248 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Приватне виробничо-комерційне підприємство "Снабресурс-Сервіс" задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 29.10.2019 року № .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Приватне виробничо-комерційне підприємство "Снабресурс-Сервіс" витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн (п`ять тисячь грн) та судовий збір в сумі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 28 січня 2020 р.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 111030300