Справа № 804/2133/16
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2020 року Справа № 804/2133/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника відповідача Крейси Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби в частині позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, -
14.04.2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської митниці ДФС, в частині невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді за період з 27.03.2012 року по 25.05.2012 року та заробітної плати за період з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року;
- стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 : середню заробітну плату за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 року у справі №2а/0470/2151/12 - за період з 27.03.2012 року по 25.05.2012 року у розмірі 9196,98 грн.; заробітну плату за період роботи з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року, та середню заробітну плату за весь час затримки виплати всіх належних ОСОБА_1 сум - за період з 29.05.2012 року по 07.04.2016 року у розмірі 229924,50 грн., із утриманням обов`язкових податків і зборів із даних сум.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року у справі 804/2133/16 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці про стягнення заробітної плати відмовлено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №804/2133/16 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року скасовано, прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено частково:
- зобов`язано Дніпропетровську митницю ДФС нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28.03.2012 року по 24.05.2012 року включно з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 235,82 грн. встановленої постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 року у справі № 2а/0470/2151/12;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 09.09.2019 року у справі №804/2133/16 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:
- постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 року в цій справі скасовано в частині позовних вимог про стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС середньої плати за весь час затримки виплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні за період з 29.05.2012 року по 07.04.2016 року у розмірі 229924,50 грн., а справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий розгляд;
- в іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 року залишено без змін.
За наслідком автоматизованого розподілу судової справи №804/2133/16, протоколом від 04.11.2019 року справу передано для розгляду судді Бондар М.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року прийнято до провадження адміністративну справу №804/2133/16 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС в частині позовних вимог про стягнення з Дніпропетровської митниці ДФС середньої плати за весь час затримки виплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні за період з 29.05.2012 року по 07.04.2016 року у розмірі 229924,50 грн. та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників.
В письмових поясненнях позивач зазначив, що з дня його поновлення на роботі 25.05.2012 року по день звільнення 28.05.2012 року йому не було нараховано заробітну плату, тобто при звільненні позивачу не було виплачено всіх належних йому сум та не нараховано середній заробіток за весь час затримки виплати всіх належних сум, як передбачено у статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Представник відповідача надала письмові пояснення, у яких зазначила, що станом на 28.05.2012 року відсутня ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду про виплату позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення, тому сума у розмірі 9196,98 за період з 28.03.2012 року по 25.05.2012 року не може вважатися такою, що належала виплаті позивачу при звільнення. Таким чином, вимоги статті 117 КЗпП України до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем не застосовуються.
26.11.2019 року відкладено судове засідання на 06.12.2019 року, у зв`язку з неявкою учасників справи; 06.12.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 27.12.2019 року для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи.
27.12.2019 року ухвалою суду замінено відповідача по справі на його правонаступника - Дніпровську митницю Держмитслужби (далі - Дніпровська митниця, відповідач) та оголошено перерву у судовому засіданні до 09.01.2020 року.
В судовому засіданні 09.01.2020 року ухвалено про перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 17.01.2020 року.
15.01.2020 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить зобов`язати Дніпровську митницю Держмитслужби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки виплати всіх належних йому при звільненні сум - за період з 29.05.2012 року по 12.08.2016 року з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 235,82 грн.
За письмової згоди учасників справи, розгляд справи по суті в судовому засіданні відбувся 17.01.2020 року після закриття підготовчого провадження.
В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволені.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов в частині позовних вимог підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що наказом Державної митної служби України від 10.01.2012 року №28-к за порушення присяги державних службовців, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» звільнено ОСОБА_1 з державної служби.
Наказом Державної митної служби України від 25.05.2012 року №1090-к позивача поновлено на роботі.
Наказом від 28.05.2012 року №457-к ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін.
Дніпропетровська митниця, не погодившись з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 року у справі №2а/0470/2151/12, оскаржила її в апеляційному порядку.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №2а/0470/2151/12 від 07.02.2013 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 року залишено без змін.
В травні 2012 року позивачу нараховано та виплачено середньомісячний заробіток у частині, що допущена до негайного виконання в розмірі 5188,04 грн, що підтверджується розрахунковим листом.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.05.2013 року в справі №2а/0470/2151/12 було зупинено виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 року до закінчення перегляду зазначеної справи в касаційному порядку.
28.10.2015 року Вищим адміністративним судом України постановлено ухвалу, якою залишено без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №2а/0470/2151/12 від 27.03.2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 року.
У грудні 2015 року позивачу нараховано та виплачено залишок суми у розмірі 7546,24 грн, стягнутої згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2012 року у справі №2а/0470/2151/12, що підтверджується розрахунковим листом і платіжним дорученням №1631 від 24.12.2015 року.
На звернення ОСОБА_1 щодо виплати йому певних сум Дніпропетровська митниця ДФС листом від 12.03.2016 року №582/10/04-50-05-02 повідомила йому про повний розрахунок з ним.
Проте, остаточний розрахунок при звільненні 28.05.2012 року проведено з ОСОБА_1 12.08.2016 року у сумі 7213,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 12.08.2016 року №1062, копія якого надана представником відповідача до матеріалів справи 09.01.2020 року (а.с.216).
Вважаючи, що відповідачем було допущено затримку виплати всіх належних сум при звільненні 28.05.2012 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує наступні норми законодавства.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За змістом положень статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив у постанові, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, водночас визначальними є такі юридично значимі обставини - невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З метою встановлення наявності чи відсутності підстав для виплати особі середнього заробітку відповідно до статті 116, 117 КЗпП України необхідно з`ясувати чи були виплачені всі належні їй суми, щодо яких відсутній спір про їхній розмір, у день її звільнення. У випадку невиплати певних сум у день звільнення працівника необхідно з`ясувати коли такі суми були фактично виплачені, тобто день фактичного розрахунку, з метою визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає виплаті на користь особи. Судами попередніх інстанцій не встановлено чи було виплачено позивачу всі належні йому суми, зокрема компенсацію за невикористану відпустку в день звільнення, чи мав місце фактичний розрахунок з позивачем та який період часу пройшов між звільненням і фактичним розрахунком.
Матеріалами справи встановлено та представником відповідача у судовому засіданні підтверджено, що остаточний фактичний розрахунок з позивачем при звільненні (дата звільнення 28.05.2012 року) проведено 12.08.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням №1062 (а.с. 216).
Також, в судовому засіданні з`ясовано, що при звільненні позивача 28.05.2012 року між сторонами був відсутній спір про розмір належних до сплати сум при звільненні.
В судовому засіданні представником відповідача не наведено поважних причин здійснення остаточного розрахунку з позивачем 12.08.2016 року.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, виходячи з наведених вище вимог законодавства всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена нормами КЗпП України відповідальність.
З урахуванням того, що позивача було звільнено 28.05.2012 року, а остаточний розрахунок всіх належних позивачу при звільненні сум здійснено 12.08.2016 року, спору між сторонами щодо суми виплати при звільненні 28.05.2012 року на було, невиплата належних позивачу сум мала місце з вини відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки виплати всіх належних йому при звільненні сум відповідно до статті 117 КЗпП України.
Обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 235,82 грн. встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2016 року у справі №804/2133/16 (а.с. 128-130) та відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування у даній справі.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд враховує спосіб захисту, сформований у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №804/2133/16 від 21.07.2016 року, яка в цій частині залишена без змін Верховним Судом у постанові від 10.09.2019 року.
За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог та необхідності зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки виплати всіх належних йому при звільненні сум за період з 29.05.2012 року по 12.08.2016 року з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 235,82 грн.
Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивача при звернення до суду звільнено від сплати судового збору, а тому судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Дніпровську митницю Держмитслужби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час затримки виплати всіх належних йому при звільненні сум - за період з 29.05.2012 року по 12.08.2016 року з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 235,82 грн.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 27 січня 2020 року.

Суддя М.В. Бондар