Справа № 520/6812/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 р.Справа № 520/6812/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.10.19 року по справі № 520/6812/19

за позовом ОСОБА_1

до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про неналежність громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства будь якої держави оформлене висновком Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області від 12.05.2018 року;

- зобов`язати Основ`янський РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорту громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що спір між сторонами стосується відмови Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину України ОСОБА_1 паспорту громадянина України. При цьому, представник позивача звернув увагу суду, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою, в якій просив саме документувати його паспортом громадянина України, а відповідачем, натомість, протиправно проведено відносно позивача перевірку його належності до громадянства України. З огляду на що, позивач вважає протиправним висновок Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області від 12.05.2018 року. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем протиправно не було здійснено оформлення позивачу паспорта громадянина України та не видано копії рішення про відмову в оформленні та видачі йому паспорта громадянина України, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що 21.03.2018 року громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з громадянкою України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся із заявою до Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України якою просив здійснити йому оформлення паспорта громадянина України в перше після відбування ним покарання та звільнення із Державній установі « Харківська установа виконання покарань № 27» управління Державної пенітенціарної служби України в Харківський області (Харківський слідчий ізолятор).

Позивач зазначає, що надав відповідачу повний пакет документів визначений законодавством України для здійснення оформлення та видачі паспорту громадянина України.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення "яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Жодних зауважень з боку відповідача, щодо чинності, відповідносні, справжності та кількості поданих позивачем документів висловлено не було.

Відповідачем не було інформовано заявника про відмову в прийнятті документів для оформлення паспорта громадянина Украіни із зазначенням підстав такої відмови.

Відповідачем не було надано заявнику відмови в прийнятті документів для оформлення паспорта громадянина України в письмовому вигляді із зазначенням підстав такої відмови.

Відповідно п. 25. Постанови у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта із використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (у тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів).

Відповідачем подані заявником документи було перевірено та прийнято для здійснені подальшшого оформлення паспорту.

Відповідно до п.29. Постанови працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта сканує із застосуванням засобів Реєстру до заяви-анкети документи, які подаються заявником. Оригінали документів (крім довідки про реєстрацію особи громадянином України, паспорта, що підлягає обміну, документів, що підтверджують сплату адміністративного збору) повертаються заявнику після оформлення заяви-анкети.

Відповідачем в порушення п.25 Постанови не було сформовано із використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру заяву-анкету (у тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів).

Крім того відповідачем не було здійснено жодних дій передбачених п.26 та п.29 Постанови.

На думку позивача, не здійснивши жодних дій, передбачених постановою, відповідачем в порушення законодавства У крани було запропоновано позивачу в присутності свідка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти заяву, якою викласти автобіографічні відомості про себе, яка нібито потрібна для подальшого оформлення позивачу паспорта громадянина України.

Позивачем на вимогу працівника Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України було складено заяву якою позивач виклав автобіографічні відомості про себе, які були задиктовані йому представником міграційної служби.

Відповідно п. 33 Порядку у разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою подальшого вручення заявнику.

Згідно із п 38 Порядку Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт.

Відповідно до п. 39 Порядку ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру.

Пошук в Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються заявником, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Відповдно до ст.43. Порядку у разі неподання особою, яка досягла 18 Річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу, В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

П. 44 Порядку передбачено, що за результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС.

Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку, передбаченому пунктами 100 і 101 цього Порядку.

На думку позивача, відповідачем в порушенні п. 44 Порядку за результатами проведення процедури встановлення особи, проведеної перевірки факту належності ОСОБА_1 до громадянства України не складений висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС.

Окаржуване рішення про не належність громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства будь якої держави оформлене висновком Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області від 12.05.2018 року, який не передбачено порядком.

Крім того саме рішення оформлене висновком Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області від 12.05.2018 року не затверджено керівником територіального органу ДМС - ГУ ДМС Украни в Харківський області, а затверджено керівником територіального підрозділу ГУ ДМС Украни в Харківський області- Основ`янським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

Також позивач зауважує, що п.123 Порядку передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, відповідальний за прийняття документів, фотокарток, оформлення заяви-анкети та отримання біометричних даних, параметрів особи, забезпечує перевірку поданих документів, виявлення фактів їх недійсності, відповідності вимогам, установленим законодавством, дотримання строків та порядку прийому документів, достовірність та правильність внесених до заяви-анкети відомостей і сканованих документів, збереження отриманих від заявника документів та паспорта.

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, відповідальний за розгляд заяви-анкети для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта, ідентифікацію особи та прийняття рішення про оформлення паспорта, забезпечує дотримання вимог законодавства під час прийняття рішення про оформлення паспорта.

Працівник територіального органу / територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, відповідальний за видачу паспорта, забезпечує дотримання порядку видачі паспорта, строків зберігання та повернення заяви- анкети разом з доданими до неї документами (у тому числі паспорта).

Таким чином відповідно п.123 Порядку передбачено, що на першому етапі, при зверненні особи щодо оормленні вперше паспорту громадянина України працівник територіального підрозділу ДМС- Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області, після проведення визначених дій повинен або оформити заяву-анкету та відсканувати додані документи, або відмовити в їх прийнятті з обгрунтуванням такої відмови.

Визначене відповідачем зроблено не було.

На другому етапі Працівник територіального підрозділу ДМС - Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області, відповідальний за розгляд заяви-анкети для оформлення обміну паспорта, ідентифікацію особи та прийняття рішення про оформлення паспорта, забезпечує дотримання вимог законодавства під час прийняття рішення про оформлення паспорта.

На думку позивача, відповідачем були здійснені визначені законом перевірки, але не було прийнято рішення про оформлення, або відмову в оформленні позивачу паспорта громадянина Украни.

Натомість відповідач склав рішення про не належність громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянства будь якої держави оформлене висновком Основ`янського РВ у м. Харкові Головного управління Державної Міграційної служби України в Харківській області від 12.05.2018 року.

Відповідачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій серед іншого зазначено, що 21.03.2018 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Основ`янського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області із заявою про визнання його особою без громадянства з метою подальшого набуття громадянства України за територіальним походженням.

До заяви було додано довідку про звільнення з установи Державної кримінально-виконавчої служби від 13.11.2009, фотокартки, копію свідоцтва про народження, копію довідки з Генерального консульства РФ від 15.11.2017.

Таким чином, подана до Основ`янського РВ у м. Харкові 21.03,2018 року заява від позивача стосується визнання його особою без громадянства, проте аж ніяк щодо видачі йому паспорта громадянина України.

Заява про визнання заявника особою без громадянства не передбачає собою в кінцевій стадії видачі паспорта.

Підстави для документування вказаним документом передбачені положеннями постанови КМУ № 302, однак, ОСОБА_1 в межах даної постанови до відповідача чи Головного управління ДМСУ в Харківські області не звертався,

На думку відповідача, вказані посилання представника позивача суперечать вимогам ч. 1 ст. 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її' вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України,

За результатами розгляду заяви позивача від 21.03.2018 була проведена перевірка щодо належності ОСОБА_1 до громадянства будь- якої країни. З врахуванням вимог п. 8.4 наказу МВС України № 320 (чинного на час звернення позивача) 12.05.2018 складено відповідний висновок, згідно з яким особа заявника була встановлена, та не встановлено належність ОСОБА_1 до громадянства будь-якої держави.

Вказане означає, що відповідачем по суті було розглянуте поставлене заявником у своїй заяві питання.

На думку відповідача, вищевказаним наказом було передбачено порядок оформлення паспорта громадянина України, а також можливість встановлення належності особи до громадянства будь-якої держави. Як уже зазначалось на початку відзиву, позивач звернувся із заявою саме щодо визнання його особою без громадянства, а не стосовно документування його паспортом.

Так, пунктом 1.3 вказаного Наказу було передбачено подання особою заяви про оформлення паспорта громадянина України. Отже, у разі бажання отримати паспорт особа має реалізувати свій обов`язок щодо належного звернення за отриманням зазначеного документа із відповідною заявою.

Формою захисту прав громадян і поновлення порушених прав є ліквідація результатів неправомірних дій, що застосовується з метою поновлення попереднього стану.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав щодо нездійснення оформлення та видачі паспорта громадянина України.

В обґрунтування того, що позивач є громадянином України, представник позивача посилається на те, що позивача було тричі притягнуто вироками судів до кримінальної відповідальності. І в усіх трьох рішеннях вказано, що позивач нібито є громадянином України.

При цьому, сам же адвокат Вітер Г.Р. зазначає, що документи, на підставі яких суд зазначив про правовий статус позивача, - знищені. Отже, довести правдивість таких висновків немає можливості.

Крім того, під час розгляду заяви ОСОБА_1 щодо визнання його особою без громадянства відповідачем було направлено запити по Україні до всіх управлінь міграційної служби щодо підтвердження чи спростування оформлення і видачі ОСОБА_1 коли-небудь паспорта громадянина України. Матеріалами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 ніколи не документовувався паспортом громадянина України.

Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 21.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області із заявою, в якій виклав свою автобіографію та вказав на те, що він має правові підстави для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. З огляду на зазначене, заявник просив надати йому довідку про те, що ОСОБА_1 є особою без громадянства, яка необхідна для подальшого оформлення паспорта громадянина України (а.с.88-90).

В якості додатків заявником надано копію про звільнення, 3 фотокартки, копію свідоцтва про народження, довідку з консульства РФ.

Особу громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено на підставі довідки про звільнення серії ХАР № 05419 виданої 14.12.2009 Харківським слідчим ізолятором.

Зі змісту висновку від 12.05.20189 року, встановлено, що заявник ( ОСОБА_1 ) повідомив про себе таке, що він в неповнолітньому віці разом з батьками в період з 1969 по 1985 мешкав на території Вірменії. З 1985 по 1986 мешкав в м. Ленінград. В жовтні 1986 року приїхав у м. Ковель Волинської області до матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де зареєстрував свої місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 06.02.1987 по 10.05.1988 по паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого 19.06.1986 ВМ № 73 м. Ленінград. Знятий з реєстрації 10.05.1988 у зв`язку з вибуттям до лав РА.

З 1990 по 1992, після повернення з лав РА, проживав у м. Ковелі Волинської області без реєстрації місця проживання, у зв`язку з тим, що в 1991 році у нього був викрадений паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року на його ім`я.

З 1992 по теперішній час проживає у м. Харкові без реєстрації.

Засуджений 17.07.2006 до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

За межі України в період з 1992 по теперішній час не виїжджав.

Громадянин ОСОБА_1 з заявою про оформлення паспорта громадянина України, у зв`язку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, не звертався.

За результатом розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 , Основ`янським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області сформовано висновок від 12.05.2018 року, в якому, суб`єкт владних повноважень, дослідивши та враховувавши обставини автобіографії ОСОБА_1 , прийняв рішення та вказав, що проведеною за заявою перевіркою встановлена особа заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. На підставі вищевикладеного, рекомендовано ОСОБА_1 надати документи для оформлення набуття громадянства України згідно ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» за територіальним походженням, так як мати заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є уродженкою м. Ковель Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про народження.

З огляду на зазначене, вбачаючи порушення своїх прав в тому, що відповідачем за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.03.2018 року не здійснено оформлення позивачу паспорта громадянина України та не видно копії рішення про відмову в оформленні та видачі йому паспорту громадянина України, звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містить доказів звернення ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством порядку до територіального органу ДМС України у Харківській області із заявою про документування паспортом громадянина України, то наразі відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача шляхом допущення бездіяльності щодо не розгляду вказаного питання та не видачі паспорта, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено положеннями Закону України "Про громадянство України" 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про громадянство України" громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Так, у статті 8 Закону №2235-III визначено підстави набуття громадянства України за територіальним походженням, а саме: особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотанням прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців); 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років; 4) отримання дозволу на імміграцію; 5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі); 6) наявність законних джерел існування.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином

Відповідно до статті 24 Закону України «Про громадянство України», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, у тому числі, прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 - 10 статті 6 цього Закону.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, згідно пунктів 1-3 якого для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Пунктом 1 Порядку№215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п. 3 Порядку №215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Згідно з п. 4 Порядку №215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Пунктом 5 Порядку №215 зокрема передбачено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

За приписами п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року;

б) дітей осіб, зазначених у підпункті "а" цього пункту;

в) дітей, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року виховувалися в державних дитячих закладах України.

Відповідно до п.27 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що перевірка належності належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (на момент виникнення спірних правовідносин) був затверджений Наказ МВС України 13.04.2012 № 320 (надалі Наказ № 320).

Відповідно до п.1.3. Порядку № 320, для оформлення паспорта особа подає: заяву про видачу паспорта; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах); платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України «Про громадянство України» (за необхідності); паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну; посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду.

Відповідно до п. 5.1 Порядку № 320 іноземці та особи без громадянства, які набули громадянства України відповідно до законодавства України, отримують паспорти на підставі довідки про реєстрацію громадянином України, виданої територіальним органом.

За правилами п.п. 8.3-8.4 Порядку № 320, виходячи з обставин документування кожної конкретної особи, під час проведення процедури встановлення особи проводяться всі можливі перевірки за останнім місцем проживання (надсилаються запити до органів внутрішніх справ, МЗС України), а для осіб, які документуються вперше, - також за місцем видачі свідоцтва про народження для перевірки факту отримання повторного свідоцтва.

Висновок за результатами проведення процедури встановлення особи, погоджений з керівником територіального підрозділу, затверджується керівником територіального органу, який відповідно до службових обов`язків відповідає за видачу паспорта громадянина України.

Таким чином, колегія суддів аналізуючи наведені нормативно - правові акти, доходить висновку, що передбачений алгоритм дотримання необхідних передумов для оформлення паспорта громадянина України чи довідки про реєстрації громадянином України, на підставі якого в подальшому особа без громадянства може отримати паспорт громадянина України, а саме: 1) встановлення особи перебування у громадянстві України, що оформлюється відповідним висновком суб`єкта владних повноважень за заявою особи; 2) звернення особи до органів міграційної служби із заявою та відповідним пакетом документів для вирішення питання про набуття громадянства України (у даному випадку, за територіальним походженням), а у разі прийняття позитивного висновку реєстрація громадянина України; 3) звернення до територіального органу міграційної служби з відповідною заявою та пакетом документів про оформлення та видачу паспорта громадянина України.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до територіального органу ДМС України у Харківській області із заявою щодо перевірки належності до громадянства України, із заявою про набуття громадянства України, із заявою про оформлення паспорта громадянина України, з огляду на що суб`єкта владних повноважень був позбавлений можливості вирішення вказаних питань шляхом формування відповідних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 21.03.2018 року звертався до Основ`янського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області з проханням видати лише довідку про те, що він є особою без громадянства, у зв`язку з тим, що він має правові підстави для оформленні набуття громадянства України за територіальним походженням, враховуючи, що його мати ОСОБА_3 є уродженкою м. Ковель.

Колегія суддів зазначає, що позивачем фактично самостійно зазначено обставини того, що на момент звернення до контролюючого органу із вказаною заявою, ОСОБА_1 не перебував у громадянстві України, а лише має намір оформити громадянство України, що, в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є громадянином України.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги позивача, щодо вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2000 року, вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.1004 року по справі № 1-833 та вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.07.2006 року по справі № 1-228/2006, оскільки вказані рішення суду не містять висновків ні про встановлення особи ОСОБА_1 (як для особи, яку не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи), ні про факт належності ОСОБА_1 до громадянства України чи факт постійного проживання на території України.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що в нього 1991 року були викрадені документи, які підтверджують особу заявника, а саме паспорт колишнього СРСР, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів того ОСОБА_1 за вказаними обставинами подавав заяву встановленого МВС зразка про втрату або викрадення паспорта та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України) з фіксацією вказаних обставин.

Також, колегія суддів критично ставиться до доводів позивача, що він звертався до паспортної служби у м. Ковелі та у м. Харкові з метою оформлення нового паспорта, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що Основ`янським районним відділом у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області на виконання Порядку № 320, з метою встановлення особи ОСОБА_1 проведено перевірку за останнім місцем проживання, місцем видачі свідоцтва про народження шляхом надсилання запитів до територіальних управлнь ДМС України, зокрема у Волинській області (лист від 29ю.03.2018 року № 6324/3467), у Київській області (лист від 22.03.2018 року № 6324/3454), у Дніпропетровській області, Одеській області, Чернігівській області, Закарпатській області, Луганській області, Львівській області, ГУ ДМС у м. Києві, Запоріжській області, Кіровоградській області, Тернопільській області, Івано-Франківській області, Черкаській області, Волинській області та до Надзвичайного і повноваженого посла Вірменії в Україні ОСОБА_4 (листи від 22.08.2018 року), до Генерального консульства Республіки Арсенія у м. Києві консула Геворкяна Л. (лист від 23.10.2018 року).

Згідно наданих відповідей, ОСОБА_1 зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться, паспортом громадянина України та Вірменії не документувався, з приводу оформлення паспорта громадянина України не звертався, що також підтверджується листами територіальних РС ГУ ДМС України (а.с. 127-214).

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги, стосовно того, що спір виник про факт належності ОСОБА_1 до громадянства України, невизнання чого оформлено рішенням від 12.05.2018 року, є необгрунтованими, оскільки вказане рішення прийнято за результатом розгляду заяви позивача про набуття ОСОБА_1 статусу особи без громадянства, а не про набуття ОСОБА_1 громадянства України, з метою набуття чого ОСОБА_1 до відповідача в окремому порядку, за встановленою формою не звертався.

Також, колегія суддів звертає увагу, що суб`єктом владних повноважень, навпаки, у резолютивній частині рішення роз`яснено про необхідність усунення недоліків у поданих документах з метою набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням (право щодо чого відповідачем і зафіксовано у спірному рішенні), що, в свою чергу свідчить про не створення перешкоди у реалізації права на набуття громадянства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України, розглянуто по суті заявленого питання заяву позивача від 21.03.2019 року про набуття ним статусу особи без громадянства (а не стосовно документування його паспортом), за результатом чого вказано про неможливість встановлення належності до громадянства будь-якої держави та запропоновано заявнику подано документи для оформлення громадянства України, що вказує на обґрунтованість та правомірність рішення Основянського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області від 12.05.2018 року, як таке, що прийнято у відповідності, та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Крім того, питання про набуття ОСОБА_1 статусу громадянина України у вказаній заяві не ставилось, інших заяв про набуття громадянства України позивачем на адресу відповідача не скеровувалось, а тому питання про наявність чи відсутність у позивача статусу громадянина України судом не досліджується з урахуванням підстав, які сформовані позивачем у позовній заяв.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача в не здійсненні оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2018 року ОСОБА_1 разом з громадянкою ОСОБА_2 звернувся до із заявою до Основ`янського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області, в якій просив документувати його паспортом громадянина України.

Проте, в заяві позивача від 21.03.2019 року порушено питання про набуття ним статусу особи без громадянства, а не стосовно документування його паспортом.

Слід зазначити, що заява про визнання заявника особою без громадянства (яке подана позивачем 21.03.2019 року до територіального органу ДМС України у Харківській області) автоматично не передбачає видачу суб`єктом владних повноважень паспорта, враховуючи те, що вказані процедури мають різну правову природу, наділені послідовним характером вчинення дій по вищезазначеному алгоритму та передбачають оформлення та надання особою чітко визначеного переліку документів з імперативно окресленою процедурою вчинення подальших дій.

Інших заяв про документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України матеріали справи не містять, а позивачем в обґрунтування своєї правової позиції та бездіяльності відповідача щодо не здійснення оформлення позивачу паспорта громадянина України та не видно копії рішення про відмову в оформленні та видачі йому паспорту громадянина України, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи не містить доказів звернення ОСОБА_1 у встановлено чинним законодавством порядку до територіального органу ДМС України у Харківській області із заявою про документування паспортом громадянина України, то наразі відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача шляхом допущення бездіяльності щодо не розгляду вказаного питання та не видачі паспорта, відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у разі наявності бажання отримати паспорт громадянина України у встановлений законом спосіб, позивач не позбавлений права звернутись до відповідача за отриманням зазначеного документа із відповідною заявою.

Слід зазначити, що ч.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожному гарантовано право на свободу вираження поглядів та одержання інформації.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду у справі "Леандер проти Швеції" від 26 березня 1987 року, серія А, № 116, § 74) зазначено, що свобода отримувати інформацію, про яку йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, стосується передусім доступу до загальних джерел інформації і її основним призначенням є заборонити державі встановлювати будь-якій особі обмеження одержувати інформацію, яку інші особи бажають або можуть бажати повідомити цій особі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України, розглянуто по суті заявленого питання заяву позивача від 21.03.2019 року про набуття ним статусу особи без громадянства, а рішення Основянського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України Харківській області від 12.05.2018 року прийнято у відповідності, та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано залишив позов без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 520/6812/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 520/6812/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 24.01.2020 року