Справа № 340/2512/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2512/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року (суддя Казанчук Г.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не зарахування до страхового стажу наступних періодів роботи: з 21.05.1992 по 06.03.1996 в кооперативі з комунально-побутового і ритуального обслуговування «ТУР» Спеціалізованого комбінату комунально-побутового обслуговування; з 01.04.1996 по 25.12.1996 в Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко»; з 15.01.1997 по 16.05.2000 в Приватному малому підприємстві в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Топаз» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу вказані період роботи.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 22.05.1992 по 06.03.1996, з 01.04.1996 по 25.12.1996 та з 25.06.1998 по 16.05.2000 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 22.05.1992 по 06.03.1996, з 01.04.1996 по 25.12.1996 та з 25.06.1998 по 16.05.2000. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги факт відсутності даних сплати страхових внесків за період роботи ОСОБА_1 з 22.05.1992 по 06.03.1996 та з 25.06.1998 по 16.05.2000, докази чого відповідачем надано до суду.

Також суд першої інстанції зобов`язав відповідача зарахувати до стажу період роботи у Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко» з 01.04.1996 по 25.12.1996, проте не врахував, що у трудовій книжці відсутня підстава прийняття на роботу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 04.09.2019 за № 568/В-03-02 підтверджується, що ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не було зараховано: період страхового стажу з 21.05.1992 по 06.03.1996, оскільки в трудовій книжці наявні виправлення та не зазначено підставу звільнення з Кооперативу з комунально-побутового і ритуального обслуговування «ТУР» Спеціалізованого комбінату комунально-побутового обслуговування; страховий стаж за період роботи у Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко» з 01.04.1996 по 25.12.1996, оскільки відсутній запис про підставу прийняття на роботу; страховий стаж за період з 15.01.1997 по 16.05.2000, оскільки при звільненні з роботи відсутнє зазначення посади та підпис керівника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.09.2019 страховий стаж ОСОБА_1 за 21.05.1992 та з 15.01.1997 по 24.06.1998 зараховано.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що факт відсутності даних сплати страхових внесків за період роботи ОСОБА_1 з 22.05.1992 по 06.03.1996 та з 25.06.1998 по 16.05.2000 не був підставою для відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періодів страхового стажу, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 568/В-03-02 від 04.09.2019, копія якого міститься в матеріалах справи, а тому не можна вважати вказані доводи апелянта належним обґрунтуванням відмови у зарахуванні відповідного стажу до страхового.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується: загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону визначено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Статтею 24 Закону встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. ст. 14 Закону страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Також статтею 15 Закону визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 20 Закону страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 10 ст. 5 Закону).

Частиною 12 статті 20 Закону встановлено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з п. 2 ч. 16 ст. 106 Закону виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі порушення встановленого порядку нарахування, обчислення та строків сплати страхових внесків.

Таким чином, обов`язок щодо своєчасної сплати страхових внесків покладено на страхувальника, так само відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку не може позбавляти позивача права на зарахування спірного періоду до страхового стажу.

Застрахована особа не може відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Вказану правову позицію також відображено у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 489/2283/16-а та від 10 жовтня 2019 року у справі № 304/877/17.

Щодо доводів апелянта про неможливість зарахування до страхового стажу позивача період роботи у Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко» з 01.04.1996 по 25.12.1996, оскільки у трудовій книжці відсутня підстава прийняття на роботу, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 18 Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як вбачається із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 з 01.04.1996 по 25.12.1996 останній працював у Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко» заступником директора, при цьому в трудовій книжці відсутній запис про відповідний наказ про призначення позивача на посаду.

Разом з тим, судом першої інстанції було допитано двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що позивач дійсно працював у спірний період у Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко». ОСОБА_2 надав власну трудову книжку на підтвердження факту, що у період з 01.04.1996 по 01.04.1998 працював у ПП «Фірма «Костянтин і Ко» на посаді інженера. ОСОБА_3 зазначив, що був засновником ПП «Фірма «Костянтин і Ко», роботу ОСОБА_1 на вказаному підприємстві підтвердив, також зазначив, що втратив первинні документи та власну трудову книжку.

При цьому суд зазначає, що відповідачем, у письмових поясненнях самостійно значено, що у період з 01.04.1996 по 25.12.1996 підприємством страхові внески, нараховані ОСОБА_1 були сплачені.

З огляду на викладене, суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність запису про наказ, на підставі якого позивача прийнято на роботу, за умови можливості достовірного встановлення із записів у трудовій книжці періоду роботи позивача та за умови сплати за вказаний період страхових внесків, не може бути підставою для відмови у зарахуванні позивачеві періоду роботи з 01.04.1996 по 25.12.1996 у Приватному підприємстві «Фірма «Костянтин і Ко» до страхового стажу.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року в адміністративній справі 340/2512/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 27 січня 2020 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повна постанова складена 27 січня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров