Справа № 240/12325/19
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначені пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 18 жовтня 2019 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що дії відповідача, які полягають у відмові Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні йому пенсії, передбаченої ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є неправомірними та порушують його право на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку, яке надано йому у зв`язку з проживанням в зоні гарантованого добровільного відселення.
Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
На офіційну електронну адресу суду 24 січня 2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 30 років 2 місяці 28 днів, однак у призначенні пенсії йому відмовлено в зв`язку з тим, що станом на 1 січня 1993 року особа не прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Встановлено, що ОСОБА_1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.12.1994 (а.с.21).
14 листопада 2019 року позивачу виповнилося 54 роки.
Як зазначив позивач в позовній заяві, 18 жовтня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку з додатками відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Позивач, вважаючи відмову у призначенні йому пенсії протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон № 796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Положеннями ст. 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Відповідно до абз. 1 ст. 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абз.5 п 2 ст.55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно зі ч. 3 ст. 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
- документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки ОСОБА_1 , його страховий стаж складає понад 30 років.
Відповідно до архівної довідки Архівної установи "Пулинський об`єднаний трудовий архів" Пулинської районної ради №22 від 09.10.2019 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Соколівського ПМК-160 з 16.08.1984 та звільнений з вказаного підприємства з 07.09.1990 відповідно до наказу №32-к від 07.09.1990, про що також свідчать записи 2, 3 в трудовій книжці НОМЕР_2 позивача (а.с.23, 24).
Однак, с. Соколів Червоноармійського району Житомирської області, в якому знаходилось ПМК-160, не віднесено до переліку населених пунктів передбачених постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В свою чергу, відповідно до архівної довідки №06-02/50 від 23.10.2019 про період роботи, ОСОБА_2 був членом колгоспу ім. ХХІ партз`їзду в с.Новий Дорогинь Народицького району Житомирської області у період з 08.09.1990 по 31.08.1992, про що також свідчать відповідні записи у трудовій книжці позивача (а.с.38).
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" с. Новий Дорогин Народицького району Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно із записами 6, 7 у трудовій книжці позивача з 10.09.1992 по 31.12.1993 ОСОБА_1 працював на посаді електрозварювальника третього розряду Народицького ремонтно-транспортного підприємства (а.с.25).
Таким чином, станом на 01.01.1993 позивач з моменту аварії на ЧАЕС (з 26.04.1986) постійно працював у зоні гарантованого добровільного відселення не більше 3 років (понад 2 роки), що не відповідає умовам, визначеним приписами абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України вірно зазначено про те, що ОСОБА_2 не має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки у нього відсутні необхідні підстави передбачені п. 2 ст. 55 Закону № 796-XII.
Суд звертає увагу позивача, що при розгляді даної справи надається оцінка оспорюваному рішенню суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами розгляду саме тієї заяви та доданих до неї документів, які подано позивачем 18.10.2019.
А тому з огляду на викладене, суд не приймає до уваги подані до матеріалів справи позивачем наказ №263 від 30.09.1986 (а.с. 23), акт обстеження фактичного проживання №604 від 13.11.2019 (а.с.19-20), колективне підтвердження (а.с.32), довідки від 27.11.2019 №№646/4201, 648/4203, 647/4202 (а.с.35-37), оскільки при зверненні із заявою про призначення пенсії, передбаченої ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 перелічені вище документи не подавав.
В свою чергу суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії, передбаченої ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та долучити до неї всі необхідні документи, які підтверджують наявність у нього права на таку пенсію.
Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 27 січня 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк