Справа № 200/11146/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 р. Справа№200/11146/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Запарі С.В.,

за участю:

представника позивача Романюка А.В.,

представника відповідача Вовченка С.П.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Маріта до Міністерства розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Маріта (далі Позивач) до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі Відповідач - 1, Мінекономрозвитку), Державної фіскальної служби України (далі Відповідач - 2) про визнання протиправною бездіяльність Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Державної фіскальної служби України щодо скасування дії спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності; зобов`язання Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України розглянути клопотання ТОВ Фірма Маріта №364 від 25 квітня 2019 року з листом зверненням № 365 від 25 квітня 2019 року про скасування дії спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, застосованої наказом від 13 липня 2000 року №50/100 і скасувати дію спеціальної санкції, застосованої наказом від 13 липня 2000 року №50/100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2000 році Наказом Мінекономіки до позивача було застосовано спеціальну санкцію у вигляді індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, Товариство усунуло порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, протягом останніх 19 років дотримувалося вимог чинного законодавства та на даний час відсутня прострочена заборгованість перед бюджетом і непогашених розрахунків у сфері ЗЕД. Керуючись приписами Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, у квітні 2019 року, позивач звернувся до Мінекономіки із клопотанням про скасування санкції, проте про результати прийнятого рішення позивача не повідомлено, санкція досі не скасована.

23 жовтня 2019 року Відповідач -1 надав відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що позивачем при зверненні із клопотанням про скасування спеціальної санкції не надано інформації або матеріалів щодо усунення порушень Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», на підставі яких була застосована відповідна спеціальна санкція. Крім того, Державна фіскальна служба України повідомила про відсутність матеріалів щодо усунення порушень законодавства ТОВ «Фірма Маріта». Відповідач -1 вважає позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність щодо скасування дії спеціальної санкції безпідставними, оскільки при розгляді клопотання позивача були вжиті усі заходи відповідно до Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та Положення № 52 та було надано відповідь своєчасно і обґрунтовано. Відповідач -1 вказав, що скасування дії спеціальної санкції є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень та суд не може перебирати на себе функції Мінекономіки, як центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики відповідно до законодавства. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

28 жовтня 2019 року позивач надав відповідь на відзив у якому вказав, що його клопотання розглянуто неналежним чином, оскільки переадресування наданих повідомлень від ДФС не є відповіддю Міністерства про прийняте рішення і не може визнаватися належною і суттєвою відповіддю на звернення позивача, крім того, вважає безпідставними твердження відповідача -1 щодо ненадання інформації або матеріалів про усунення порушень, оскільки Товариством було надане підтвердження відсутності заборгованості за експортно-імпортними операціями від єдиного банку Товариства, якому делеговано функції валютного контролю. Позивач вважає безпідставними доводи відповідача -1 щодо перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень і дискреційного повноваження Міністерства, як суб`єкта владних повноважень, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 травня 2018 року по справі №825/602/17, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутні, при цьому, у разі настання визначених законодавством умов, уповноважений орган зобов`язаний вчинити конкретні дії, і якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього у судовому порядку. Вважає, що жодним із наведених у відзиві обґрунтувань, не підтверджено безпідставність заявлених Товариством позовних вимог.

Відповідач 2 позов не визнав, 28 жовтня 2019 року надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», якою було передбачено застосування спеціальних санкцій виключено на підставі Закону України «Про валюту та валютні операції», таким чином з питань скасування спеціальних санкцій, що були застосовані до суб`єктів ЗЕД до введення в дію Закону України «Про валюту та валютні операції» необхідно звертатися до органу, який їх застосував.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року вирішено відкрити провадження в адміністративній справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначити підготовче засідання на 29 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Міністерства розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року відкладено підготовче засідання до 28 листопада 2019 року.

Протокольною ухвалою 28 листопада 2019 року здійснено заміну відповідача - 2: Державну фіскальну службу України на його правонаступника Державну податкову службу України.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 28 листопада 22019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання до 26 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2020 року.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, представник відповідача 2 просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Відповідач -1 явку свого представника у судове засідання не забезпечив, 15 січня 2020 року, засобами електронного зв`язку, надав клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

Заслухавши представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За порушення Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язаних з ним законодавчих і нормативно-правових актів (Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», «Про регулювання бартерних/товарообмінних/операцій у галузі зовнішньоекономічної діяльності», «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах», Указу Президента України від 18 червня 1994 року №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами») згідно з внесенням Держаної податкової адміністрації України вих. 3926/5/22-1116 від 2 червня 2000 року, вх. № 11492 від 6 червня 2000 року Міністерством економіки України 13 липня 2000 року прийнято Наказ №50/100 «Про застосування спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до вітчизняних суб`єктів господарської діяльності», відповідно до якого, зокрема за порушення вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» до ТОВ «Фірма Маріта» починаючи з 24 липня 2000 року застосовано спеціальну санкцію режим індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності вітчизняних підприємств, що підтверджується копією зазначеного Наказу та Додатком №7 до нього (а.с. 11-13).

При цьому позивач стверджує, що про існування зазначеного вище наказу йому стало відомо у 2019 році з веб-сайту. Копія зазначеного вище наказу була отримана позивачем із Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України, при цьому як убачається із супровідного листа від 21 серпня 2019 року №821, подання Державної податкової адміністрації за 2000 рік № 3926/5/22-1119 не виявлено (а.с. 10).

25 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Маріта» звернулося до Відповідача 1 із клопотанням про скасування санкції, запровадженої Наказом Мінекономіки від 13 липня 2000 року №50/100 за порушення вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» при проведенні розрахунків із ТОВ «Эвис Груп» на суму 501900 рублів (а.с. 21-28).

Листом №4102-13/20173-07 від 14 травня 2019 року Мінекономрозвитку повідомив позивача про направлення запиту до ініціатора застосування спеціальної санкції щодо можливості її скасування (а.с. 29). 26 червня 2019 року Відповідачем 1 додатково надіслано копію відповіді Державної фіскальної служби України від 10 червня 2019 року.

Згідно листа Державної фіскальної служби України від 10 червня 2019 року №11480/5/99-99-14 скасування дії спеціальної санкції, застосованої до ТОВ «Фірма Маріта» вважає недоцільним, оскільки документи стосовно роботи ГУ Міндоходів у Донецькій області за 2000 рік знаходяться на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території (а.с . 31-37 (34).

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не скасування дії санкції позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII (в редакції, чинній на час застосування санкції) за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції як, зокрема, застосування до конкретних суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами положень цього Закону стосовно зазначених в ньому положень, що встановлюють певні заборони, обмеження або режими здійснення зовнішньоекономічних операцій з дозволу держави.

Санкції, зазначені у цій статті, застосовуються Міністерством економіки України за рішенням судових органів України, або за поданням органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб, митних, правоохоронних органів, комісії з питань повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами, та Національного банку України. Санкції, зазначені в цій статті, які застосовуються МіністерствомекономікиУкраїни, діють до моменту застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону.

Порядок застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) Міністерством економічного розвитку і торгівлі України спеціальних санкцій (далі - санкції), передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», до українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності) визначає Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», затверджене наказом Міністерства економіки України №52 від 17 квітня 2000 року (надалі - Положення №52).

Згідно пункту 1.1 розділу 1 цього Положення, спеціальні санкції - індивідуальний режим ліцензування або тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності - застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності за поданням, зокрема органів державної податкової та контрольно-ревізійної служб.

Санкції застосовуються Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що порушили Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пов`язані з ним закони України, зокрема в разі порушення суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності валютного, митного,податкового, іншого законодавства, що встановлює певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій, та в разі проведення ними дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Санкції можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства (п.п. 1.2, 1.3 розділу 1 Положення №52).

За приписами пункту 2.1 розділу 2 Положення №52, Індивідуальний режим ліцензування зовнішньоекономічної діяльності українських суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності передбачає здійснення Міністерством економічного розвитку і торгівлі України індивідуального ліцензування кожної окремої зовнішньоекономічної операції певного виду зовнішньоекономічної діяльності, що зазначена в статті 4 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

З метою контролю за зовнішньоекономічною діяльністю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, що допустили порушення у цій сфері, оформляється разова (індивідуальна) ліцензія, яка видається Міністерством економічного розвитку і торгівлі України чи уповноваженими ним органами. Разова (індивідуальна) ліцензія є підставою для здійснення зовнішньоекономічних операцій суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції. Оформляється разова (індивідуальна) ліцензія у порядку, визначеному Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

Індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та/або пов`язаних з ним законів України, і скасовується Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (п.п. 2.2, 2.3 розділу 1 Положення №52).

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (в редакції, що діяла до 7 лютого 2019 року), Індивідуальний режим ліцензування діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України та скасовується центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики.

Згідно частини 10 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (в редакції, що діяла до 7 лютого 2019 року), якщо суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб`єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики матеріали про їх скасування (зміну виду, тимчасове зупинення).

Відповідно до п. 4.14 Положення№52 суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України матеріали, що підтверджують вжиті ними заходи до приведення зовнішньоекономічної та пов`язаної з нею господарської діяльності у відповідність до норм чинного законодавства, та виходити до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасового зупинення) дії санкцій.

Загальний термін розгляду вказаних клопотань та надання відповіді суб`єктові зовнішньоекономічної діяльності про прийняте Міністерством економічного розвитку і торгівлі України рішення не повинен перевищувати тридцять календарних днів.

Крім того, частиною 15 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пунктом 4.15 Положення № 52 визначено, що у разі усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, і приведення своєї зовнішньоекономічної діяльності у відповідність із законами України або надання достатніх доказів неможливості (безперспективності) застосування практичних заходів, що гарантують виконання закону, суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності та іноземні суб`єкти господарської діяльності, до яких застосовано санкції, мають право подавати до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, відповідні матеріали та виходити з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкцій.

При цьому, клопотання повинно містити такі документи: лист-звернення з викладенням причин, що призвели до порушення, та про вжиті заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України; оригінали або завірені в установленому порядку копії матеріалів (довідки) від державних органів, що здійснюють контроль за зовнішньоекономічною діяльністю чи валютний контроль, та/або агентів валютного контролю, які засвідчують вжиті суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності практичні заходи щодо приведення своєї діяльності у відповідність із нормами законодавства України.

Загальний термін розгляду цих клопотань не повинен перевищувати тридцяти календарних днів.

З метою уточнення інформації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, може звертатися до державних органів, що здійснюють контроль у сфері зовнішньоекономічної діяльності, валютний контроль, та агентів валютного контролю із запитами про одержання додаткових матеріалів (інформації) щодо діяльності суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, які звернулися до нього з клопотанням про скасування (зміну виду, тимчасове зупинення) дії санкції.

Судом встановлено, що позивач звернувся у квітні 2019 року до Мінекономрозвитку із клопотанням про скасування спеціальної санкції додавши: лист-звернення, довідку про наявні банківські рахунки тільки у АТ «ПУМБ»; лист ПАТ «ПУМБ» від 19 квітня 2019 року про не здійснення експортно-імпортних операцій через рахунки відкриті в АТ «ПУМБ» та відсутність заборгованості за експортно-імпортними операціями; лист Головного управління ДФС у Донецькій області від 4 квітня 2019 року №27991/10/05 про відсутність з 1 жовтня 2014 року звернень щодо застосування до ТОВ «Фірма Маріта» спеціальних санкцій, передбачених ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та відсутність можливості надати інформацію за період з липня 2000 року по вересень 2014 року з цього питання, оскільки документи, стосовно роботи ГУ Мідоходів у Донецькій області за цей період діяльності, знаходяться на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території (а.с. 21-28).

Так, відповідач 1 листом від 14 травня 2019 року Мінекономрозвитку повідомив позивача про направлення запиту до ініціатора застосування спеціальної санкції щодо можливості її скасування та 26 червня 2019 року додатково надіслано копію відповіді Державної фіскальної служби України від 10 червня 2019 року.

Тобто, позивачу фактично відмовлено у скасуванні дії санкції на підставі листа ДФС України від 10 червня 2019 року, в якому йдеться про недоцільність скасування дії санкції ТОВ «Фірма Маріта» у зв`язку із знаходженням документів стосовно роботи ГУ Міндоходів у Донецькій області за 2000 рік на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території.

Проте суд не погоджується з позицією ДФС України, оскільки вважає, що відсутність документів державного органу на підставі яких застосовано санкцію,в зв`язку із знаходженням останніх на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території, не може бути підставою для відмови у скасуванні застосованої у 2000 році санкції до ТОВ «Фірма Маріта».

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд вважає, що у спірній ситуації, відсутність з 1 жовтня 2014 року звернень щодо застосування до позивача спеціальних санкцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності, відсутність заборгованості за експертно-імпортними операціями, є достатнім доказом дотримання позивачем вимог законодавства у сфері ЗЕД та підставою для скасування дії застосованої у 2000 році спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

На підставі викладеного, ураховуючи направлення відповідачем 1 до ТОВ «Фірма Маріта» листів, щодо недоцільності скасування дії спеціальної санкції, суд вважає, що належним захистом прав позивача у даній справі, є визнання протиправною відмову відповідачів щодо скасування дій спеціальної санкції та зобов`язання відповідача -1 скасувати дію такої санкції.

При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо перебирання судом на себе повноважень суб`єкта владних повноважень в частині скасування дії спеціальної санкції, оскільки по-перше: суд не скасовує, а зобов`язує відповідача скасувати дію санкції; по-друге: суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. При цьому, в судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

На підставі зазначеного вище, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України, Державної податкової служби України щодо скасування дії спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Маріта наказом від 13 липня 2000 року №50/100.

Зобов`язати Міністерство розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України скасувати дію спеціальної санкції режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Маріта наказом від 13 липня 2000 року №50/100.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України (місцезнаходження: 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Маріта (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Граверна, 1, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 960,50 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Маріта (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Граверна, 1, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 960,50 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 16 січня 2020 року, повний текст рішення складено 24 січня 2020 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Дмитрієв