Справа № 243/97/20
Суддя: Гончарова А. О.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/243/18/2020
Номер справи 243/97/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Гончарова А.О.

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 13 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов?янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кириленка Марка Васильовича, за участю третьої особи Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до інспектора взводу 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов?янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кириленка Марка Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 27.12.2019 року рядовим поліції взводу роти батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та м. Слов?янськ УПП в Донецькій області Кириленком М.В. було винесено постанову серії ДПО 18 № 707556 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 255,00 грн. Підставою для складання зазначеної постанови, на думку поліцейського, стало порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та пп. «г» п. 84 ПДР України біля будинку 170 по вул. Свободи м. Слов?янська Донецької області. Протокол про порушення ПДР України поліцейський не склав. Позивач вважає вищезазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Інспектор патрульної поліції під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 не роз?яснив останньому його права, передбачені ст. 268 КУпАП, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП. Окрім того, як зазначає позивач, згідно з розділом 33 Правил дорожнього руху України, знак 4.1 «Рух прямо» є наказовим знаком. Знак застосовується для заборони розворотів в розривах роздільної смуги на дорогах поза перехрестям, а також для організації руху тільки прямо. Дорожній знак не забороняє поворотів у двори, заправки, стоянки, паркові зони та території, розташовані з правого боку від проїзної частини. Також позивач звертає увагу суду на те, що забороняючих знаків відносно повороту у двори з правого боку дорожньої смуги в зоні знаку 4.1 «Рух прямо» не встановлено. Позивач зазначає, що інспектор поліції не дотримався положень закону та розглянув справу на місці знаходження транспортного засобу, хоча ст. 276 КУпАП вказує на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративні правопорушення. Розглянувши справу на місці знаходження транспортного засобу, інспектор поліції не надав ОСОБА_1 жодної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Крім того, інспектор проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці стоянки «зупинки транспортного засобу» унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об?єктивного з?ясування обставин справи. Своїими діями інспектор поліції порушив вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП, а саме: незаконно розглянув справу на місці знаходження автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; позбавив ОСОБА_1 можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст. ст. 278, 279 КУпАП.

Посилаючись на норми ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України, ст. 77 КАС України, наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивач просить суд визнати дії суб?єкта владних повноважень із складання постанови серії ДПО18 № 707556 від 27.12.2019 року протиправними та некомпетентними, визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 № 707556 від 27.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 255,00 грн.

Ухвалою суду від 11.01.2020 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент патрульної поліції.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив наступне. Під час патрулювання 27.12.2019 року екіпажем патрульної поліції було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме водій автомобіля АЗЛК 2140, н. з. 157-42 НОМЕР_1 , в м. Слов?янськ біля перехрестя вул. Свободи та вул. Курчатова не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України. Інспектор ОСОБА_2 підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , відрекомендувався належним чином, пояснив причину зупинки і перевірки документів та попросив пред?явити документи, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб на підставі п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та п. 2.4 «а» ПДР України. Встановивши факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 8.4 «г» ПДР України, було прийнято рішення винести постанову про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, після чого останньому було роз?яснено його права, відповідно до ст. ст. 268, 287-289, 307-309 КУпАП, ст. 63 Конституції України. Після винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 255,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП водія було ознайомлено з її змістом. ОСОБА_1 жодних доказів в обґрунтування своєї позовної заяви не надав. Відповідач не погоджується з доводами позивача та зазначає, що водій ОСОБА_1 здійснив поворот праворуч на перехресті, чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України «Наказові знаки», що показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження. А саме водій порушив вимоги знаку 4.1 «Рух прямо», який потрібно застосовувати, щоб дозволити рух на найближчому перехрещенні проїзних частин у напрямках, зазначених стрілками на знаку, а знаки 4.3, 4.5 і 4.6 і розвороту. Що стосується посилання позивача на те, що постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності винесли не в належному місці, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місце його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Відповідач звертає увагу суду на те, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративні правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідач просить суд залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 , а постанову від 27.12.2019 року серії ДПО18 № 707556 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП залишити без змін. Також відповідач просить розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи, Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27.12.2019 року серії ДПО18 № 707556 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 255,00 грн. Зокрема, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 27.12.2019 року близько 13:00 год., керуючи транспортним засобом АЗЛК 2140, н. з. 157-42 НОМЕР_1 , в м. Слов?янськ біля перехрестя вул. Свободи та вул. Курчатова не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», чим порушив п. 8.4 «г» ПДР України, за що частиною першою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. (а. с. 7)

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Наказовий знак 4.1 «Рух прямо» дозволяє рух лише прямо. Дія знака не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким він встановлений, а також, установлений на початку дороги або за перехрестям, поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя. Знак не забороняє поворот праворуч у двори та на інші прилеглі до дороги території.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано фототаблицю та схему руху позивача ОСОБА_1 , коли його було зупинено інспектором патрульної поліції та винесено відносно нього постанову. З наданої схеми вбачається, що позивач ОСОБА_1 , рухаючись 27.12.2019 року на своєму автомобілі АЗЛК 2140, н. з. НОМЕР_2 , не доїжджаючи до перехрестя вул. Свободи та вулиць Соврємєнна/Олекси Тихого, повернув праворуч з вул. Свободи, де його й зупинили інспектори патрульної поліції. В даному напрямку, куди повернув позивач, знаходиться в?їзд до вул. Курчатова м. Слов?янська, а також певний суб?єкт господарювання, до якого можна здійснити під?їзд, повертаючи праворуч з вул. Свободи так само, як рухався позивач ОСОБА_1 .

Отже, в даному випадку наказовий знак 4.1 «Рух прямо» не забороняє поворот праворуч, оскільки в даному напрямку знаходиться в?їзд до вул. Курчатова м. Слов?янська та під?їзд до території суб?єкта господарювання, який розташований на прилеглій території.

Суд не приймає доводи відповідача щодо того, що позивач не мав права здійснювати поворот праворуч, оскільки відповідно до п. 1.10 ПДР України, прилегла територія це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в?їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. В даному випадку з наданої відповідачем схеми проїзду позивача ОСОБА_1 вбачається, що останній зупинився, не здійснивши наскрізний проїзд через прилеглу територію.

Також суд не приймає доводи відповідача щодо того, що водію ОСОБА_1 під час винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення були роз?яснені його права, передбачені ст. ст. 268, 287-289, 307-309 КУпАП, ст. 63 Конституції України, оскільки жодних доказів щодо цього суду не надано, винесена відносно ОСОБА_1 постанова серії ДПО18 № 707556 від 27.12.2019 року жодних приміток з приводу роз?яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не містить, відеофіксація моменту зупинки транспортного засобу та винесення інспектором патрульної поліції постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення не здійснювалась.

Що стосується твердження позивача з приводу того, що інспектор поліції не дотримався положень закону та розглянув справу на місці знаходження транспортного засобу, хоча ст. 276 КУпАП вказує на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративні правопорушення, та розглянувши справу на місці знаходження транспортного засобу, інспектор поліції не надав ОСОБА_1 жодної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, суд дані доводи не приймає, оскільки дійсно, як зазначає у своєму відзиві відповідач, відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місце його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13.07.2001 року № 11-рп/2001, адміністративно-територіальна одиниця це компактна частина єдиної території України, що є просторовою основою для організації і діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тобто в даному випадку місце вчинення адміністративного правопорушення це м. Слов?янськ Донецької області, та інспектор патрульної поліції, наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, діючий на підставі Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, Закону України «Про Національну поліцію», мав повноваження виносити оспорювану постанову.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту вчинення самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 , які викладені у постанові про адміністративне правопорушення від 27.12.2019 року серії ДПО18 № 707556, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, позивач не порушував п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху України, отже, заявлені позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про визнання дій суб?єкта владних повноважень із складання постанови серії ДПО18 № 707556 від 27.12.2019 року протиправними, дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як було зазначено вище, інспектор патрульної поліції, наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, діючий на підставі Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, Закону України «Про Національну поліцію», мав повноваження виносити оспорювану постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 94, 139, 205, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов?янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кириленка Марка Васильовича, за участю третьої особи Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 707556 від 27.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 255,00 грн. (двісті п?ятдесят п?ять грн. 00 коп.)

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст рішення виготовлено 24 січня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова