Справа № 240/10598/19
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10598/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Охрімчук І.Г.

24 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року (м. Житомир, повний текст рішення складено 29.11.2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій він просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 12 жовтня 2018 року внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29 березня 2019 року №40;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, як інваліду 2 групи з 12 жовтня 2018 внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, однак, рішенням комісії Міністерства оборони України було відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, з посиланням на те, що позивачем не надано документа, що свідчить про причини та обставини отримання поранення та інвалідність позивача змінена у понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач надіслав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує, в обґрунтування заперечень зазначив, що у матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми та каліцтва) позивача та у зв`язку із зміною первинної групи інвалідності у понад дворічний строк.

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуально права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції від 29.11.2019 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент первинного встановлення позивачу інвалідності (14.05.2007) не існувало законодавчої норми, щодо обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у разі зміни інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Тому, на думку позивач, дана норма не може бути застосовано в даних обставинах, оскільки на момент прийняття відповідної норми (01.01.2007 року - Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII) позивачу вже було первинно встановлено інвалідність. Крім того, зауважив, що записи в медичній книжці від 02.04.1988 року про те, що при виконанні стрибків з парашутом через перехрещення стропи парашуту через купол позивач грубо приземлився та отримав травму, який на думку позивача і є документом, що свідчить про причини та обставини отримані ОСОБА_1 до введення в дію Положення №402 травми.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.12.2019 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою суду від 20.01.2020 року призначено до апеляційного розгляду.

Відповідач та третя сторона правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вирішив розглядати справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та викладені доводи апеляційної скарги, дослідивши повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України до 11 жовтня 1997 року (копія витягу з наказу про звільнення та довідки №3/177 а.с.21, 24). Під час проходження військової служби ОСОБА_1 отримано травму, що підтверджується записами у медичній книжці від 2 квітня 1988 року (а.с.22-23).

30 травня 1997 року військово-лікарською комісією 1120 ОВГ встановлено, що отримане ОСОБА_1 захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №204/230 (а.с.18-19).

14 травня 2007 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 14 травня 2007 року, яка настала внаслідок захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби (копія довідки Житомирського обласного МСЕК №2 №004561 а.с.13).

18 червня 2010 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 повторно встановлено другу групу інвалідності з 18 червня 2010 року, яка настала внаслідок захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби (копію довідки Житомирського обласного МСЕК №2 №141274 а.с.14).

22 серпня 2013 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 повторно встановлено другу групу інвалідності, з 22 серпня 2013 року, яка настала внаслідок захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби (копія довідки Житомирського обласного МСЕК №2 №244028 а.с.15). Позивач стверджує у позовній заяві, що жодних виплат у зв`язку із встановленням йому інвалідності він не отримував.

Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 16 липня 2018 року встановлено, що отримана ОСОБА_1 травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (витягу з протоколу №1978 а.с.17).

12 жовтня 2018 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 ОСОБА_1 повторно встановлено другу групу інвалідності, з 12 жовтня 2018 року, яка настала внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (копія довідки Житомирського обласного МСЕК №2 серія 12 ААБ №101592 а.с.16).

На думку позивача, він, як інвалід 2 групи з 12 жовтня 2018 року набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірах та порядку, встановлених відповідно до чинних статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для виплати йому одноразової грошової допомоги МОУ згідно з статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду другої групи з 12 жовтня 2018 року та додав усі необхідні, на його думку, документи.

Житомирський ОВК направив до Міністерства оборони України документи (висновок) щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок травми, так, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.

Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців га інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29 березня 2019 року №40 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що зміна групи інвалідності відбулася у понад дворічний термін, а також заявником не було подано документ, що свідчить про причини та обставини травми (а.с.20).

Позивач вважає, що вказане рішення Міністерства оборони України є незаконним, суперечить вимогам діючого законодавства України та грубо порушує його конституційні права, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не подано усіх необхідних документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності з 12 жовтня 2018 року, встановленої внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх законними та обгрунтованими, з огляду на таке.

Статтею 19 Основного Закону проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ (далі - Закон №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві; отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ).

На виконання зазначених вимог, Кабінет Міністрів України своєю постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), і інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з пунктами 12-13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Положеннями пункту 19 вказаного Порядку визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Підставою для прийняття відповідного рішення комісії для призначення та виплати одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності або відмови у такій виплаті є подання позивачем через військомат визначених пунктами 11-13 Порядку №975 документів.

Згідно Закону №2011-ХІІ, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту.

Пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено: вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Слід відмітити, що на момент первинного встановлення інвалідності позивачу - 14 травня 2007 року аналогічне положення містив пункт 3 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284. Наведений перелік підстав для отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі є вичерпним.

При цьому, варто зауважити, що зміна причинного зв`язку інвалідності не є окремою страховою подією, згідно з якої має здійснюватися виплата допомоги одного виду.

Крім того, з наведених норм матеріального права слідує, що у разі зміни причини інвалідності законодавство не передбачало виплату допомоги, як на момент первинного огляду та встановлення інвалідності, так і на момент повторного огляду, за результатами якого була змінена причина інвалідності.

Таким чином, суд першої інстанції вірно відмітив, що посилання позивача на ряд справ, постанови за якими ухвалював суд касаційної інстанції, в яких, на думку позивача, спірні відносини є подібними даній справі, не заслуговує на увагу, оскільки предмет спору у цих справах не відповідає предмету розгляду у справі №240/10598/19, враховуючи обставини справи, зокрема зміну причини, а не групи інвалідності.

Щодо правомірності відмови у призначенні одноразової допомоги внаслідок зміни групи інвалідності у заявника понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Статтею 16 Закону №2011-ХІІ у редакції до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, було передбачено право військовослужбовців строкової служби незалежно від часу звільнення на отримання одноразової грошової допомоги.

Вперше позивачу встановлено інвалідність 2 групи з 14 травня 2007 року внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а 12 жовтня 2018 року під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю 2 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Наведені обставини не заперечуються сторонами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774-VIII пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Слід відмітити, що Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14 зазначив, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Окрім того, Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що відмова у призначенні одноразової допомоги з підстав зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, є правомірною.

Щодо обов`язку доведення причин та обставин поранення, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчить зміст п. 11 Порядку № 975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника. Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Згідно п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Крім того, п. 4. 7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Положення № 530) встановлено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

У разі настання інвалідності подаються такі документи: висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13); заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12); копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності; копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва); витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби копія військового квитка); копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації; копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копія сторінки паспорта з такою відміткою); копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган (обласний військовий комісар за місцем проживання цієї особи) оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України затверджений п. 11 Порядку № 975 перелік документів для призначення такої допомоги. Своєю чергою, розпорядник бюджетних коштів в особі Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Водночас, відсутність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.

При цьому, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника.

З урахуванням наведеного, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у цій справі відступає від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі № 293/342/17, та вважає за необхідне, у розвиток позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 жовтня 2018 року у справі № 265/7930/16-а, сформулювати наступний правовий висновок.

Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що надана відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Наданий позивачем документ, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 16.07.2018 року № 1978, не містить відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_1 не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, викладене у формі протоколу № 1978 від 16.07.2018 року та довідка МСЕК не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

У свою чергу, суд першої інстанції вірно зауважив щодо безпідставності доводів позивача щодо подання повного пакету документів, оскільки, ні акти судово-медичного дослідження, ні витяг з протоколу ЦВЛК від 16 липня 2018 року №1978 про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Окрім того, твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі про те, що записи в медичній книжці від 02.04.1988 року про те, що при виконанні стрибків з парашутом через перехрещення стропи парашуту через купол позивач грубо приземлився та отримав травму, який на думку позивача і є документом, що свідчить про причини та обставини травми отримані ОСОБА_1 до введення в дію Положення №402, колегія суддів оцінює критично, оскільки зазначені відомості вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто ймовірність спричинення травми, яке могло мати місце у 1997 році.

Відповідно до пункту 21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року №402 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного у довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України; затвердженої наказом Міністра оборони України від 6 лютого 2001 року №36 (0169-01), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Згідно з пунктом 21.8 Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

З аналізу вказаних нормативно-правових актів встановлено, що документом, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження може бути будь-який документ, який містить таку інформацію.

Колегія суддів також погоджується з доводами Міністерства оборони України, що ні акти судово-медичного дослідження, ні витяг з протоколу ЦВЛК від 16 липня 2018 року №1978 про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, які подано разом з іншими документами, не свідчать про відсутність протиправного діяння позивача на момент отримання травми.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до підпункту "г" пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 висновок про те, що поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, надається незалежно від наявності чи відсутності факту протиправного діяння з боку особи, а також відповідного стану особи. Тобто, такий висновок був би наданий у тому числі і за наявності факту протиправного діяння з боку особи, а також у разі перебування особи у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Слід зазначити, що законодавство Радянського Союзу у період проходження позивачем військової служби та після звільнення зі служби також передбачало отримання документа, що свідчить про причини та обставини поранення, за відповідною формою. Належними документами, що могли підтверджувати дані обставини, були визначені акт, затверджений командиром частини, довідка командира або лікаря частини, службово-медична характеристика.

За наведених обставин, колегія суддів, надаючи оцінку діям Міноборони щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності вважає, що суд обґрунтовано виходив з того, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформленим протоколом засідання комісії від 29 березня 2019 року №40 прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень та підстави для скасування цього рішення відсутні.

Аналізуючи вищевикладені висновки, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, викладене у формі протоколу № 1978 від 16.07.2018 року, в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №822/220/18, від 15.05.2019 у справі №822/21/18.

Судова колегія також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку, в силу положень ст. 77 КАС України відповідачем доведено правомірність своїх дій при вирішення питання позивача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 2 групи з 12 жовтня 2018 року, оскільки позивачем не подано усіх необхідних документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності з 12 жовтня 2018 року, встановленої внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а тому, варто погодитись з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду у справі є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної їх не спростовують.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України в результаті розгляду апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 24 січня 2020 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.