Справа № 300/862/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/862/19 пров. № 857/12557/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Біньковською Н. В. у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 16 серпня 2018 року та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 16 серпня 2018 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що за період проходження ним служби з 01 січня 2016 року по 16 серпня 2018 року відповідачем не було виплачено йому індексацію грошового забезпечення, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року включно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що Військова частина НОМЕР_1 є бюджетною організацією, яка підпорядкована Міністерству оборони України та, як розпорядник коштів, проводить видатки виключно в межах бюджетних асигнувань, які встановлені кошторисом. При цьому, вказує, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» виплата індексації не передбачалась.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, суд переглядає оскаржуване судове рішення в цій частині.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом та наказом командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №42 від 14 червня 2018 року звільнений у запас відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 190 від 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 з 16 серпня 2018 року виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення.

04 лютого 2019 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, згідно з якою просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 16 серпня 2018 року, за результатами розгляду якої повідомлено позивача про те, що відповідно до роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26 березня 2018 року №24811485 можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за період з січня 2016 року по лютий 2018 року у Міноборони не було. Щодо виплати індексації грошового забезпечення з березня 2018 по день виключення зі списків особового складу повідомив, що права на її виплату військовослужбовець не набув у зв`язку з тим, що поріг індексації не перевищив 103%.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, якими відповідач обгрунтовує відмову у проведенні індексації грошового забезпечення позивача, не позбавляють його обов`язку її проведення за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» врегульовано, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

В статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» зазначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, складовою частиною грошового забезпечення та підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Як підтверджується матеріалами справи, Військовою частиною НОМЕР_1 не виплачувалася індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 16 серпня 2018 року.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 10 квітня 2019 про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 16 серпня 2018 року підвищення окладу позивачу здійснено у квітні 2018 року та у серпні 2018 року. При цьому, згідно з таблицею індексів споживчих цін для визначення індексації грошових доходів, індекс споживчих цін за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року не перевищував поріг інфляції у 103%.

Щодо покликань Військової частини НОМЕР_1 на відсутність протягом 2016-2018 років фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, суд вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

При цьому, доводи відповідача про відсутність механізму виплати індексації у поточному році за минулі періоди, суд також не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не можуть позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

З огляду на викладене, враховуючи наявність правових підстав для отримання позивачем індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у вказаній частині.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 300/862/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 23.01.2020