Справа № 280/3900/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3900/19
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2019 року

у справі №280/3900/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, викладену у листі від 14.06.2019 № Ш-1287-873/0/18-19;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою наданий Шерстюком щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства розміром 31,2231 га, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з надуманих, необґрунтованих та непередбачених законом підстав відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. При цьому позивач наголошує на тому, що ним виконано всі вимоги передбачені законодавством для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2019 р. у справі № 280/3900/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрострою, проте відповідач кожного разу виявляв різні недоліки, які позивачем усувались. Після чергового усунення недоліків, відповідач повідомив про неможливість затвердження проекту землеустрою з нових підстав. А саме, зазначає, що необхідно оновити інформацію долучену до проекту щодо агрохімічного обстеження ґрунтів, в матеріалах геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування не зазначено суміжних власників/землекористувачів згідно з кадастровим планом, наявним в проекті землеустрою; завдання на виконання робіт не відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №266. Дослідивши встановлені по справі обставини , суд не погодився з позицією відповідача по справі та зазначив, що погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки регламентовано статтею 186-1 Земельного кодексу України. Крім того, стаття 123 Земельного кодексу України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, зокрема його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, тобто, поданий проект за змістом, формою має відповідати вимогам законів та інших нормативно-правових актів. Проте, відповідач приймаючи рішення у вигляді відповіді з відмовою у наданні відповідного погодження, діяв всупереч вимогам Земельного кодексу України. Наведене обумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2019 р. у справі № 280/3900/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що всі дії відповідача здійснювались у відповідності до норм чинного законодавства, і оскаржувана відмова є обґрунтованою та законною. Крім того, скаржник зазначає про дискреційні функції ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області у вирішенні питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. В судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідача зазначену правову позицію підтримано, надано пояснення на підтримання доводів апеляційної скарги, зазначено про наявність підстав , на думку заявника апеляційної скарги, про можливість її задоволення з огляду на зазначені в скарзі доводи.

Позивач, чи його представник в судове засідання не з`явились, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає таке:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, наказом Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 22.04.2015 №8-824/15-15-СГ надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (вид угідь - рілля). Орієнтовний розмір земельної ділянки 33,2231 га. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

На підставі зазначеного наказу та завдання на розроблення проекту землеустрою, складеного 23.04.2015 позивачем, ФОП ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 31,2231 га для ведення фермерського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Згідно Висновку від 20.05.2015 за №31-28-0-4-2542/2-15 Управлінням Держкомагенства у Токмацькому районі Запорізької області відповідно до статтей 118, 121, п.1, 2 статті 186-1 Земельного кодексу України, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (розробник ФОП ОСОБА_3 ), розташованої за адресою Запорізька область, Токмацький район, Коханівська сільська рада (за межами населених пунктів), площею 31,2231 га, погоджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відділом у Токмацькому районі Головного управління Держгеокодастру у Запорізькій області сформовано та зареєстровано земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер :04:001:0062 для ведення фермерського господарства.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2016 в адміністративній справі №808/8499/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державного земельного агентства в Запорізькій області про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено у повному обсязі. визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державного земельного агентства в Запорізькій області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою; зобов`язано Головне управління Державного земельного агентства в Запорізькій області прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту Коханівської сільської ради Токмацького району.

В подальшому, позивачем повторно подано клопотання (вх.. №Ш-1440/0/17-18 від 21.03.2018) про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 31,2231 га для ведення фермерського господарства на території Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, за результатами розгляду якого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області надано відповідь від 04.04.2018 №Ш-1440-1058/0/18-18, в якій управління не вбачає підстав для задоволення клопотання посилаючись на те, що довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) не містить вхідного реєстраційного номеру та дати реєстрації; каталог координат кутів зовнішніх меж ділянки проекту землеустрою, титульна сторінка та кадастровий план не мають позначки державного кадастрового реєстратора; відсутній зміст проекту землеустрою.

22.08.2018 позивачем подано клопотання (вх. №Ш-3898/0/17-18) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за результатами розгляду якого відповідачем надано відповідь від 05.09.2018 за вих. №Ш-3898-2922/0/18-18. В даному випадку Управління не знайшло підстав для задоволення клопотання посилаючись на те, що довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) не містить вхідного реєстраційного номеру та дати реєстрації; конфігурація земельної ділянки у проекті землеустрою не відповідає витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; подані матеріали містять копії документів, які мають бути завірені належним чином.

20.12.2018 позивачем подано клопотання (вх. №Ш-5100/0/17-18) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за результатами розгляду якого відповідачем надано відповідь від 02.01.2019 №Ш-5100-2/0/18-19. Управління не знайшло підстав для задоволення клопотання посилаючись на те, що конфігурація земельної ділянки у проекті землеустрою не відповідає витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку; перелік обмежень не відповідає додатку 6 Постанови КМУ від 17.10.2012 №1051; завдання на виконання робіт не відповідає постанові КМУ від 04.03.2004 №266; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування не посвідченні виконавцем робіт; подані на розгляд матеріали містять копії документів, які мають бути завірені належним чином.

30.05.2019 позивачем подано клопотання (вх.. №Ш-1287/0/17-19) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, за результатами розгляду якого відповідачем надано відповідь від 14.06.2019 №Ш1287-873/0/18-19. Управління не вбачає підстав для задоволення клопотання, посилаючись на те, що згідно статті 37 Закону України «Про охорону земель» дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду земельної ділянки, оновити інформацію долучену до проекту щодо агрохімічного обстеження ґрунтів; згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій» складовою частиною проекту землеустрою є матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки), в матеріалах наданих на розгляд проекту землеустрою (матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування) не зазначено суміжних землевласників/землекористувачів згідно з кадастровим планом, наявним в проекті землеустрою; завдання на виконання робіт не відповідає постанові Кабінету міністрів України від 04.03.2004 №266.

Не погодившись з вказаною відповіддю та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, доводи апеляційної скарги та оцінивши правове обґрунтування, покладене судом першої інстанції в основу рішення, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову .

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає вірним висновки суду першої інстанції про протиправність відмови у затвердженні проекту землеустрою та зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За правилами ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 - цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст.118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку(ч. 11 ст.118 ЗК України).

Виходячи з наведених правових норм, вбачається, що законодавець встановив певну процедуру безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, яка включає послідовні окремі етапи - звернення до компетентного органу за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою, замовлення такого проекту, його розроблення, погодження, подання на затвердження. Останнім етапом реалізації права особи на отримання земельної ділянки для ведення особистого сільськогосподарського виробництва є затвердження уповноваженим органом проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При цьому проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.6 ст.186 Земельного кодексу України).

Отже, після розроблення проекту землеустрою на підставі отриманого громадянином від відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або за принципом мовчазної згоди такий проект підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який за результатом дослідження обов`язкових до подання документів, передбачених ст.50 Закону України «Про землеустрій», надає вмотивований висновок про його погодження або про відмову в такому погодженні.

Погоджений проект землеустрою подається громадянином до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, і такий орган у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Всі погодження позивачем отримано в належному порядку, висновок експертизи також міститься в матеріалах справи.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст.186-1 Земельного кодексу України, норми ст.118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Отже, відповідач протиправно відмовив у затвердженні проекту землеустрою, тому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог і зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Як вказано Верховним Судом України у рішеннях від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів ст.245 КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.

Виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що правильним способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, і задоволення позову у такий спосіб не свідчить про втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Суд також враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.

При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.

Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 статті 8 Конвенції.

Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одного з двох рішень суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Отже, крім визначених відповідачем причин відмови в затвердженні проекту землеустрою, які суд визнав протиправними, інші підстави для відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою відсутні, позовні вимоги є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі відповідачем не зазначено, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин у справі та застосування норм права, виходячи з визначених позивачем спірних правовідносин. Посилання відповідача на дискреційні повноваження, не є достатнім для скасування рішення суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2019 р. у справі № 280/3900/19 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2019 р. у справі № 280/3900/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко