Справа № 1.380.2019.006134
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006134
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області щодо обмеження норм споживання пільг ОСОБА_1 та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 01.10.2014 року;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради Львівської області поновити ОСОБА_1 та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї, виконавши для цього всі необхідні дії в межах його повноважень та здійснивши відшкодування витрат, з дати обмеження норм споживання з 01.10.2014 року і довічно;

- звільнити від сплати за судові витрати, як учасника бойових дій.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є учасником бойових дій та має право на отримання пільг, передбачених пунктами 4, 5, 6 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що даними пільгами користувався до жовтня 2014 року, проте, починаючи з 01 жовтня 2014 року відповідачем зменшено норми споживання у зв`язку із змінами в законодавстві, про що його не було повідомлено.

Вказує, що у травні 2019 року звернувся до відповідача із заявою про повернення надання йому пільг у розмірі 75% від загальної норми споживання, однак отримав відмову, яка мотивована тим, що пільги надаються згідно норми, визначеної законодавством України, а саме постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Зазначені дії відповідача щодо обмеження йому та членам його сім`ї норм споживання безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 01.10.2014 року позивач вважає протиправними, оскільки йому вже була встановлена законодавством України для ветеранів війни, - учасників бойових дій, пільга у розмірі 75% безтермінова від загальної норми споживання, з оплати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання, відтак, у відповідача були відсутні правові підстави обмежувати норму пільги, у зв`язку із внесенням змін до чинного законодавства. Умова отримання пільги залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, або скасування інших нормативно-правових актів, в тому числі Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повинна застосовуватися лише щодо осіб, які мають право на її отримання, а не до тих осіб, яким така пільга була вже встановлена безтерміново, тобто довічно.

Крім того, на думку позивача, порушене його право щодо обмеження норм споживання на отримання пільг та оплату житлово-комунальних послуг, як учасника бойових дій, позаяк положення пунктів 4, 5, 6 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є чинними, а даною статтею Закону не передбачено можливість Кабінетом Міністрів України встановлювати обмеження зазначених пільг, що передбачені цим Законом.

У зв`язку з вищенаведеним просить адміністративний позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивачем не враховано приписи пункту п`ятого статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, якими визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. м опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м на сім`ю.

Відповідач зазначає, що нормами Закону України «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» передбачено, що державні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України. Державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. До їх числа відносяться гранична норма оплати послуг з утримання житла, житлово-комунальних послуг залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо виплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам; показники якості надання житлово-комунальних послуг.

Відповідач звертає увагу на те, що нормами Закону України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» надано повноваження Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи користування послугами, щодо яких державою надаються пільги та субсидії. Тобто нормами чинного законодавства України прямо передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи.

Також зазначає, що позивач не вказав, яким положенням актів вищої юридичної сили не відповідає постанова Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014 року.

Відповідач вважає, що посилання позивача на протиправність його дій щодо обмеження права на 75% знижку при оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання не заслуговують на увагу, оскільки у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено 75% знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами), а також скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання, які і встановлюються Кабінетом Міністрів України, у тому числі у постанові №409 від 06.08.2014 року.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 26 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву повернуто в частині позовних вимог за період з 01.10.2014 року по 17.05.2019 року.

Ухвалою судді від 23 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін в частині позовних вимог.

Ухвалою суду від 23 січня 2020 року в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 14.03.1997 року позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради від 13.06.2019 року №1596 позивача на його звернення щодо надання пільг без обмеження норм споживання з оплати житлово-комунальних послуг повідомлено про те, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» його включено до Єдиного державного автоматизованого реєстру пільговиків та він користується пільгами на житлово-комунальні послуги, як учасник бойових дій, а пільги йому надаються згідно норми, визначеної законодавством України, а саме постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», яка є чинною, а її положення обов`язковими для виконання.

Вважаючи дії Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради щодо обмеження норм споживання пільг ОСОБА_1 та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 01.10.2014 року протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо обмеження позивачу норм споживання комунальних послуг на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу другого статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.

Відповідно до положень пунктів 4-6 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на отримання пільг, передбачених цим Законом) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством; 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання, а для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, за користування газом знижка - у подвійному розмірі середніх норм споживання (надання) на займану площу чи садибу; 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Позивач зазначає, що із 01.10.2014 року, надання пільг, які встановлені законодавством України для ветеранів війни, - учасникам бойових дій змінено позивачу, а саме - зменшені норми споживання комунальних пільг у зв`язку із змінами у законодавстві, про що його не було повідомлено. Вказане, на думку позивача, порушило його право щодо обмеження норм споживання на отримання пільг та оплату житлово-комунальних послуг, як учасника бойових дій, позаяк положення пунктів 4, 5, 6 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є чинними, а даною статтею Закону не передбачено можливість Кабінетом Міністрів України встановлювати обмеження зазначених пільг, що передбачені цим Законом.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України були доповнені пунктом 26, яким установлено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 і 16 Закону №3551 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Кабінетом Міністрів України 06.08.2014 року прийнято постанову № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Вказана постанова набрала чинності з 01.10.2014 року.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» встановлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком: для користування послугами з газопостачання: за наявності газової плити в разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 5,4 куб. метра на одну особу на місяць: у разі використання природного газу для індивідуального опалення - 4 куб. метри природного газу на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період; для користування послугами з електропостачання у житлових приміщеннях (будинках): у житлових приміщеннях (будинках), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 70 кВт?г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи.

Таким чином, з 01.10.2014 року надання пільг, які були встановлені законодавством України для ветеранів війни, - учасників бойових дій були змінені, а саме - зменшені норми споживання комунальних пільг у зв`язку із змінами у законодавстві.

В свою чергу, пунктом п`ятим частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасникам бойових дій надається 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

За визначенням, яке міститься у частині четвертій статті 4 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» нормативи споживання - розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До державних соціальних нормативів належать:

гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від отримуваного доходу;

соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам;

показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» прийнята з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» є чинною, то відповідно її положення є обов`язковими для застосування.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері визначив додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

У рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 зазначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пп. 2, 3 ст. 116 Конституції України.

Отже, системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави стверджувати, що законодавством України не передбачено надання позивачу та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання, оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як у редакції, чинній на момент отримання статусу позивачем учасника бойових дій, так і в редакції чинній на момент його звернення із заявою до відповідача про повернення пільг передбачено надання таких пільг саме в межах середніх норм споживання (нормативів споживання), право на встановлення, формування та затвердження яких у відповідності до вимог статті 5 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» надано Кабінету Міністрів України.

Суд також зазначає, що відповідачем разом з відзивом долучено довідки згідно з якими позивачу нараховувалася пільга у розмірі 75% як учаснику бойових дій по оплаті за надані послуги з вивезення та розміщення твердих побутових відходів; за спожиту електроенергію; опалення; водопостачання.

Таким чином, позивачу правомірно у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надано пільги у розмірі 75-відсоткової знижки по оплаті житлово-комунальних послуг як учаснику бойових дій в межах середніх норм споживання (нормативів споживання) згідно постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 року.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не встановив факту обмеження розміру саме пільг позивачу чи зупинення їх надання.

За таких обставин, підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження норм споживання пільг позивачу та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 01.10.2014 року відсутні, а тому позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином, оскільки суд не встановив факту обмеження розміру пільг позивачу чи зупинення їх надання, позовна вимога про зобов`язання відповідача поновити позивачу та членам його сім`ї безтермінового (довічного) права на 75-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї, виконавши для цього всі необхідні дії в межах його повноважень та здійснивши відшкодування витрат, з дати обмеження норм споживання з 01.10.2014 року також не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (пл. Ринок, 1, м. Дрогобич, Львівська область, 82100) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 23 січня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.