Справа № 240/10566/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10566/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

22 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: Захарченко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Житомирській області від 15.07.2019 № та від 15.07.2019 № .

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, посадовими особами відповідача проведена камеральна перевірка дотримання вимог, встановлених законодавством України щодо своєчасності сплати податкових зобов`язань по єдиному податку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №7260/06-30-51-13/ від 20.06.2019. (а.с.29)

Перевіркою встановлено несвоєчасну сплату єдиного податку, чим порушено п.295.3 ст.295 Податкового кодексу України. Затримка в розрахунках з бюджетом допущена у 2-х випадках, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 10 відсотків суми єдиного податку, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання Затримка в розрахунках з бюджетом по єдиному податку допущена у 4-х випадках, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 20 відсотків суми єдиного податку, при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. Сума штрафу склала 28430,46 грн. (а.с.29)

01.07.2019 позивачем подано заперечення на акт перевірки №01/07/19/3. (а.с.31)

11.07.2019 ГУ ДФС у Житомирській області надано відповідь на заперечення, згідно яких висновки акту перевірки залишено без змін. (а.с.32-33)

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким за затримку на 47, 38, 36 календарних днів сплати грошового зобов`язання з єдиного податку зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 24742,06 грн. (а.с.34);

- №, яким за затримку на 4, 6 календарних днів сплати грошового зобов`язання з єдиного податку зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 3688,40 грн. (а.с.35).

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що 24.10.2018 ФОП ОСОБА_1 було подано звітну податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року, реєстраційний номер документу . (а.с.14-15)

В рядку 14 (сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду), позивачем було зазначено суму податкового зобов`язання "-47 765,62".

Виявивши помилку, позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року від 14.11.2018, р.н., якою визначено податкове зобов`язання у розмірі 52 316,45 грн. (рядки 14 та 16). (а.с.17)

Проте у графі 17 (збільшення суми, яка підлягала перерахуванню до бюджету) уточнюючої декларації за 3 кв. від 14.11.2018 № ), позивачем було зазначено суму 100 082,07 грн., яку було отримано шляхом віднімання від значення рядка 16 від`ємного значення рядка 15: ( 52 316,45 грн. - (-47 765,62 грн.) = 100 082,07 грн.).

Позиція податкового органу, що саме сума 100 082,07 грн. визначена платником податків у якості податкового зобов`язання по єдиному податку згідно уточнюючої декларації за 3 кв. від 14.11.2018 №.

21.01.2019 ФОП ОСОБА_1 було подано звітну податкову декларацію платника єдиного податку за 2018 рік № . (а.с.20)

У звітній декларації за 2018 рік від 21.01.2019, № ФОП ОСОБА_1 було допущено помилку при заповненні рядків 13, 14. Рядок 13 мав бути перенесений з 12 рядка уточнюючої декларації за 3 кв. від 14.11.2018 № - 152 398,52 грн., проте він був перенесений зі звітної декларації за три квартали 2018 року, № - 52 316,45 грн.

Внаслідок недоліків при заповненні рядка 13, було відповідно помилково заповнено рядок 14 та замість 53 416,45 грн., позивачем було зазначено 153 498,52 грн.

Таким чином, внаслідок допущення методологічної помилки, відбулось завищення суми єдиного податку, яка підлягала нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду за звітною декларацією за 2018 рік від 21.01.2019, №.

При цьому, податковий орган не заперечує, що станом на 19.11.2018 по інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 рахувалась переплата за платежем єдиний податок у розмірі 70 320,50 грн. та станом на 21.02.2019 переплата в сумі 22665,78 грн.

Після самостійного виявлення помилок під час подання декларацій, позивачем їх виправлено шляхом подання двох уточнюючих декларацій:

- уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року від 09.04.2019 № ;

- уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за 2018 рік від 09.04.2019 №.

При поданні уточнюючої декларації за 3 кв. від 09.04.2019 № позивачем було скореговано помилку і визначено узгоджену суму грошового зобов`язання у розмірі 52 316,45 грн.

При поданні уточнюючої декларації за 2018 рік від 09.04.2019 №, позивачем було виправлено помилку і визначено узгоджену суму грошового зобов`язання у розмірі 53 416,45 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав, що подання платником податків у встановленому порядку уточнюючого розрахунку до податкової декларації не є формою сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу, а тому у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, розмір яких залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки його сплати.

Отже, податковим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов`язання на суму, яка зменшена позивачем шляхом подання уточнюючих декларацій, відтак, об`єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у контролюючого органу не було підстав для застосування до ФОП ОСОБА_1 санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, оскільки об`єкти їх застосування (нарахування) відсутні, з огляду на що спірні рішення є протиправними. Тобто, судом не встановлено порушення позивачем узгодженого податкового зобов`язання з єдиного податку, а відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.35.2 ст.35 ПК України сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з п.49.18 ст.48 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов`язань встановлений пунктом 54.1 статті 54 ПК України, яким визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п.57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено п.295.3 ст.295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку, як передбачено п.38.1 ст.38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку

У відповідності до п.296.3 ст.296 ПК України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Відповідно до пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з п.49.1, 49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пунктом 50.1 ст.50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, законодавством передбачена можливість виправити помилки у вже поданій декларації платником податку.

Наслідки порушення правил сплати (перерахування) податків передбачені ст.126 ПК України.

Як передбачено ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Отже, передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов`язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.

Абзацом 2 п.294.1 ст.294 ПК України встановлено, що податковим періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Згідно з п.295.3 ст.295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до пп.49.18.2. п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з п.100.1 ст.100 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, платник податку має право у разі виявлення помилок в оформленні податкових декларацій подати до неї уточнюючий розрахунок.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після самостійного виявлення помилок під час подання декларацій, позивачем їх виправлено шляхом подання двох уточнюючих декларацій:

- уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за три квартали 2018 року від 09.04.2019 № ;

- уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за 2018 рік від 09.04.2019 №.

При поданні уточнюючої декларації за 3 кв. від 09.04.2019 № позивачем було скореговано помилку і визначено узгоджену суму грошового зобов`язання у розмірі 52 316,45 грн.

При поданні уточнюючої декларації за 2018 рік від 09.04.2019 №, позивачем було виправлено помилку і визначено узгоджену суму грошового зобов`язання у розмірі 53 416,45 грн.

В свою чергу, грошові зобов`язання за ІІІ квартал 2018 у сумі 52316,45 грн. терміном сплати - до 09.11.2018 та за IV квартал 2018 , терміном сплати - до 09.02.2019 у сумі 53416,45 грн. позивачем сплачено, що підтверджується даними бухгалтерського обліку, та платіжними дорученнями, які додані до матеріалів справи.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач помилково ототожнює подання позивачем уточнюючої декларації зі сплатою ним податкового боргу, тоді як фактично зазначеною декларацією позивач скасував помилково задекларовані зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено те, що ним вживалися заходи для своєчасної та повної сплати єдиного податку, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про те, що помилка платника єдиного податку не може бути достатньою підставою для звільнення від застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату, не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 січня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.