Справа № 640/642/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

28 січня 2020 року м. Київ № 640/642/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Мейкер Інвест» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Мейкер Інвест»

до Державної служби експортного контролю України

про визнання протиправною та скасування постанови №68 від 26 грудня 2019 року

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Мейкер Інвест» (надалі - позивач), адреса: 03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 34б, офіс 212 до Державної служби експортного контролю України (надалі - відповідач), адреса: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 19-21, в якій позивач просить суд

- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби експортного контролю України №68 від 26 грудня 2019 року про накладення на товариство з обмеженою відповідальністю «Мейкер Інвест» штрафу за порушення вимог законодавства у галузі державного експортного контролю, визначених абзацом 2 статті 24 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання».

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваної постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 січня 2020 року розподілена на суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкову Н.В. та передана судді 28.01.2020.

В заяві про забезпечення позову представника позивача просить суд зупинити постанову Державної служби експортного контролю України №68 від 26 грудня 2019 року про накладення штрафу на товариство з обмеженою відповідальністю «Мейкер Інвест».

В обґрунтування поданої заяви представник позивача посилається на наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки у постанові не зазначено конкретних дій позивача, за які на останнього покладено юридичну відповідальність, не зазначено дати вчинення цих дій тощо та відповідних доказів вчинення позивачем цих дій.

За доводами представника позивача, зупинення дії оскаржуваної постанови є необхідним, оскільки порушення суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів законодавства, у тому числі допущення порушень, передбачених статтею 24 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання», є підставою для відмови у наданні дозволу (висновку) відповідача на міжнародні передачі товарів згідно з нормами законодавства.

Більш того, представник позивача зазначив, що наразі позивач проходить процедуру одержання дозволу (висновку) відповідача на міжнародні передачі, тому, якщо дія постанови не буде зупинена, це, за твердженнями представника позивача, призведе до безпідставної відмови позивачу в отриманні дозволу (висновку) на міжнародні передачі товарів, обумовить порушення господарської діяльності позивача.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною заявою про забезпечення позову.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види забезпечення позову.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної постанови, а також про наявність підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відмови позивачу в отриманні дозволу (висновку) на міжнародні передачі товарів.

В той же час, застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах позивача про протиправність оскаржуваної постанови та на припущеннях позивача про можливе прийняття відповідачем рішення про відмову у наданні дозволу (висновку) позивачу на міжнародні передачі товарів.

Відтак, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Мейкер Інвест» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею (суддями). Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про відмову у забезпеченні адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова