Справа № 240/11792/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення грошової компенсації втрат,
20 листопада 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Відповідач вимоги ухвали суду від 25 листопада 2019 року у частині надіслання відзиву на адміністративний позов не виконав.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у Центрі оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.
Під час проходження військової служби перебував на усіх видах забезпечення Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (далі - Центр).
Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головного командування Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 жовтня 2015 року №653 звільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження начальника Генерального Штабу - Головного командувача Збройних Сил України з 9 липня 2015 року.
29 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) №706 та виключений із списків особового складу Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по особовому складу) наказом начальника від 31 серпня 2016 року №164.
Відповідно пункту 2 наказу начальника Центру (по стройовій частині) від 10 липня 2015 року №130 із змінами, внесеними наказом начальника Центру (по стройовій частині) від 6 липня 2016 року №124, було призупинено виплату грошового забезпечення з 30 червня 2015 року. Відповідно до наказу начальника Центру (по стройовій частині) від 29 червня 2016 року №119 було поновлено виплату грошового забезпечення після прибуття з лікування.
ОСОБА_1 не отримав належне йому грошове забезпечення у період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі №240/4929/18 та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року, визнано протиправним і скасовано пункт 2 наказу начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10 липня 2015 року №130 із змінами, внесеними наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від №124 про призупинення виплати грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 з 30 червня 2015 року. Зобов`язано Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (а.с.12-16).

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року у справі №240/4929/18 - начальником Центру видано наказ від 29 липня 2019 року №71 Про виконання рішення суду, яким встановлено та виплачено належне ОСОБА_1 грошове забезпечення за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року (а.с.17-19), і видана довідка військовою частиною НОМЕР_1 від 20 вересня 2019 року №403/477 в якій зазначена загальна сума нарахування 122310,68 грн (сто двадцять дві тисячі триста десять гривень 68 копійок), без виключення сум відрахування на податки (а.с.26).

Під час проведення виплат за рішенням суду з грошового забезпечення ОСОБА_1 утримано податки: 4 квітня 2019 року - 1297,17 грн військового збору (платіжна відомість №65 від 3 квітня 2019 року; 10 вересня 2019 року - 22015,92 грн податку на доходи фізичних осіб (довідка №403/477 від 20 вересня 2019 року).

У зв`язку з тим, що позивачу не було виплачено компенсацію, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, то він звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XIІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює, закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Суми грошового забезпечення, отримані військовослужбовцем під час проходження військової служби включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу на підставі підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, як інші доходи, та оподатковуються на загальних підставах з одночасною виплатою грошової компенсації у розмірі суми податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, встановлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №44).

Відповідно до пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, дії Військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з суми виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб без грошової компенсації утриманих податків та зборів є протиправними.

Відповідно до абзацу третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Позивач був виключений зі списків військової частини 29 липня 2016 року, без проведення з ним усіх розрахунків, а саме: не виплачено грошове забезпечення за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року.

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відтак позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.

Вказана позиція узгоджена з постановою Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №812/1048/17, де також зазначено, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошової компенсації втрат доходів у розмірі утриманих податків у сумі 23313,09 грн, суд зазначає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на той факт, що нарахування сум компенсації належить до компетенції відповідача і таке нарахування відповідачем здійснено ще не було. Отже, суд не може стягнути суми компенсації ще не нараховані відповідачем.

Однак, як вже зазначалося, за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року позивачу не було нараховано та не виплачувалась грошова компенсація втрат доходів у розмірі утриманих податків, що свідчить про протиправні дії відповідача щодо її ненарахування та невиплати, тому суд вважає за можливе для ефективного захисту прав позивача зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити належні позивачу суми компенсації.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених понесених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, стягнення грошової компенсації втрат - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрати доходів у розмірі утриманих сум податку на доходи фізичних осіб.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін