Справа № 280/5120/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 січня 2020 року Справа № 280/5120/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057)

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати протиправного бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку розміру пенсії за вислугу років та не виплати на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 07 жовтня 2009 року відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ № 45 від 13 лютого 2008 року, з врахуванням виплачених коштів, компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат в розмірах відповідно до пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, просить встановити судовий контроль виконання судового рішення.

Ухвалою суду 24 жовтня 2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 01 листопада 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб).

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постійним місцем проживання ОСОБА_1 є Ізраїль. Зазначає, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23 листопада 2015 року у розмірах відповідно до чинного законодавства. Вказує, що відповідачем поновлено нарахування пенсії позивачу у розмірі станом на 01 червня 2000 року - 189,42 грн. на місяць. Крім того, відповідач відмовляється виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Звертає увагу, що відповідач не здійснив перерахунок розміру пенсії позивачу на виконання рішення суду. Позивач, вважаючи таку бездіяльність протиправною, звернувся до суду із цим позовом.

ОСОБА_1 просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№47619 від 13 листопада 2019 року), відповідно до якого зазначено, що позивач взагалі не перебував на пенсійному обліку у відповідача з 07 жовтня 2009 року по 23 листопада 2015 року, та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23 листопада 2015 року у розмірах відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 23 листопада 2015 року залишено без розгляду. А щодо перерахунку пенсії з 23 листопада 2015 року відповідач вважає, що оскільки позивачем не надано жодних додаткових документів, які б враховували нові розміри грошового забезпечення, у відповідача відсутні підстави та можливість на здійснення перерахунку. Вказує, що до відповідача не надходило жодного повідомлення про наявність підстав для перерахунку пенсії позивача, тому відповідач не вчиняв жодних протиправних дій всупереч наданим йому чинним законодавством повноваженням. Крім того зазначає, що вимога щодо виплати пенсії через АТ КБ «Приватбанк» є такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки законодавець чітко визначив установу банку, через яку здійснюється виплата пенсії.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є громадянином України та до квітня 2000 року отримував пенсію за вислугу років, як військовослужбовець, виплата якої була припинена у зв`язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а, яка набрала законної сили: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у поновленні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23 листопада 2015 року у розмірах відповідно до чинного законодавства; позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 23 листопада 2015 року - залишено без розгляду.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 18 квітня 2017 року ВП №53521859 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 23 листопада 2015 року призначено пенсію ОСОБА_1 в розмірі 189,42 грн. та донараховано 3081,23 грн.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 06 червня 2017 року про перерахування належних йому сум пенсії на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, позивач звернувся до відповідача із заявою від 27 червня 2018 року про поновлення пенсії.

В матеріалах справи наявна заява від 27 червня 2018 року, подана уповноваженим працівником банку від імені ОСОБА_1 , про виплату пенсії на рахунок у банку.

Відповідно до розрахунку по пенсійній справі № ОСОБА_1 за період з 23 листопада 2015 року по 31 березня 2017 року підлягає до виплати 3081,23 грн.

Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № ОСОБА_1 за період з листопада 2015 року по березень 2017 року (включно) підлягало до виплати всього 3081, 23 грн., фактично виплачено 0,00 грн.

На підставі розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по липень 2018 року (включно) підлягало до виплати всього 3030,72 грн., фактично виплачено 0,00 грн.

Листом №2177/А-9 від 02 листопада 2018 року відповідач повідомив представника позивача, що для проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направило запит до Пенсійного фонду України, та після надходження відповіді в найкоротший термін буде прийнято рішення про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду.

В матеріалах справи також наявні Повідомлення до доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру.

Також, в матеріалах справи наявна заява від 01 серпня 2019 року, подана уповноваженим працівником банку від імені ОСОБА_1 , про виплату пенсії на рахунок, який відкрито у відділенні ПриватБанку.

Листом від 10 жовтня 2019 року №2360/З-9 відповідач повідомив позивача, що зобов`язань щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 рішенням суду на органи Пенсійного фонду України не покладено, відтак поновлена на виконання рішення суду пенсія перерахунку не підлягає. Також вказано, що пенсія за вислугу років відповідно до вимог чинного законодавства перераховується на відкритий позивачем рахунок в АТ «Ощадбанк».

Позивач не погодившись з такими діями відповідача звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що мінімальний розмір пенсії за вислугу років, що призначається відповідно до цього Закону, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, враховуючи вищенаведені норми суд погоджується із твердженням позивача, що розмір пенсії позивача в будь-якому випадку не може бути меншим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому суд зазначає, що відповідачем всупереч вищевказаним приписам чинного законодавства, з листопада 2015 року нараховано позивачу пенсію у розмірі 189, 42 грн.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Частиною другою та третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців (у нашому випадку працівників поліції), пенсіонерам підлягають перерахунки пенсії на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року, №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» (далі - Порядок №45).

Відповідно до пункту 1 Порядку №45 пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. (Порядок №45)

Відповідно до пунктів 2,3 Порядку №45:

- Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби.

- Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

- На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

За приписами пункту 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Пунктом 5 Порядку №45 передбачено, що під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) перерахунок пенсії з 1 січня 2016 року проводиться з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського, враховуючи оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

При цьому суд зазначає, що враховуючи соціальну спрямованість держави, базові гарантії позивача при призначенні пенсії не можуть бути звужені в подальшому, при здійсненні перерахунку пенсії. Зазначене твердження, обґрунтоване положеннями статті 22 Конституції України відповідно до якої, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані та при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як і під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто, комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

До того ж суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок №1078).

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Таким чином, суд дійшов висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Таким чином, з аналізу вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не здійснюється перерахунку розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , отже в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині що стосуються виплати пенсії на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», - суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Проте суд звертає увагу, що Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а, яка набрала законної сили встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є громадянином України та з квітня 2000 року не проживає та не зареєстрований на території України, а постійно проживає в Державі Ізраїль.

Суд зазначає, що враховуючи той факт, що позивач на території України не проживає, в даному випадку положення статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині здійснення виплати пенсії позивачу через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" - не можуть бути застосовані.

Зокрема суд звертає увагу, що стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлює, що пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За приписами частини 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662) затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, пунктом 6 якого передбачено, що одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Таким чином, посилання відповідача щодо того, що вимога щодо виплати пенсії через АТ КБ «Приватбанк» є такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки законодавець чітко визначив установу банку, через яку здійснюється виплата пенсії - є безпідставними.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами, в яких просив належні суми пенсії перераховувати на поточний рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо не виплати на визначений позивачем банківський рахунок пенсії за вислугу років - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 23 листопада 2015 року відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ № 45 від 13 лютого 2008 року, з врахуванням виплачених коштів, компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат в розмірах відповідно до пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 07 жовтня 2009 року, суд зазначає наступне.

За правилами частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а, яка набрала законної сили позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 23 листопада 2015 року - залишено без розгляду.

Суд зазначає, що рішення у адміністративній справі №335/6000/16-а суттєво впливає на вирішення справи №280/5120/19, оскільки по суті пов`язане із заявленими позивачем вимогами.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що оскільки є судове рішення, яке набрало законної сили, згідно якого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 23 листопада 2015 року у розмірах відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 23 листопада 2015 року - залишено без розгляду, суд задовольняє позовні вимоги в частині, а саме про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 23 листопада 2015 року.

Крім того, обґрунтування позивача стосовно позовних вимог в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 07 жовтня 2009 року - суд не може прийняти до уваги, оскільки позивач обґрунтовуючи в цій частині позовні вимоги фактично не погоджується із постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а.

Суд звертає увагу, що в даному випадку суд не може ставити під сумнів та оцінювати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року по справі №335/6000/16-а.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини 1статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, законодавством передбачено право суду, а не обов`язок встановлювати судовий контроль про виконання судового рішення.

Суд, перевіривши доводи позивача про встановлення судового контролю та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду її необґрунтованості.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної бездіяльності щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку розміру пенсії за вислугу років та не виплати на визначений позивачем банківський рахунок, тому з огляду на все вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково доведеними, частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 786 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 78, 132, 139, 143, 242, 243-246, 263, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) щодо не здійснення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) перерахунку розміру пенсії за вислугу років та не виплати на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) здійснити перерахунок розміру та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) пенсію за вислугу років як військовослужбовцю, починаючи з 23 листопада 2015 року відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ № 45 від 13 лютого 2008 року, з врахуванням виплачених коштів, компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат в розмірах відповідно до пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24 січня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов