Справа № 1.380.2019.002808
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002808 пров. № 857/10920/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Запотічного І.І., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, прийняте суддею Грень Н.М. в м.Львові о 13 годині 51 хвилині, у справі № 1.380.2019.002808 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВМ Трейдинг» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

товариство з обмеженою відповідальністю «ВМ Трейдинг» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 24.05.2019 № форми «Р», яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 473657,50 грн. (за податковим зобов`язанням - 378926,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 94731,50 грн.) та від 24.05.2019 № форми «ПН», яким до підприємства застосовано штраф в сумі 189463, 00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задовольнено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Висновки акту перевірки ґрунтуються виключно на припущеннях щодо нереальності спірних господарських операцій, а відсутність даних про наявність складських приміщень для зберігання товарів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції викладені висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що до перевірки не було представлено договорів складських приміщень чи послуг на відповідальне зберігання. Враховуючи неможливість зберігання товарів, перевіркою встановлено, що дані товари використані не в господарській діяльності. Вказане призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 378,926 грн.

Окрім того, перевіркою встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 378926 грн.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ВМ «Трейдинг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства контроль яких покладено на органи державної фіскальної служби за період з 12.12.2016 по 31.12.2018, про що складено акт від 07.05.2019 № 676/14.13/41022885.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: п. 198.5 ст. 198 п. 187.1 ст. 187, п 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість а загальну суму 378 926 грн, в т.ч. за грудень 2017 на суму 378926 грн; п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено відсутність факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 378926 грн, , в т.ч. за грудень 2017 на суму 378926 грн.

На підставі Акту перевірки № 676/14.13/41022885 від 07.05.2019, контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення № форми «ПН» від 24.05.2019, яким застосовано штраф в сумі 189463, 00 грн.; № від 24.05.2019 про збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 473657,50 грн., з яких 378926 грн. - за основним платежем та 34731,5 грн. - за штрафними санкціями;

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування оспорених податкових повідомлень-рішень відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку - пп. «г» п. 198.5 ст.198 ПК України.

З метою застосування цього пункту, податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно положень пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Судом встановлено, що між ТОВ «Корпорація КРТ» (постачальник) та ТОВ «ВМ Трейдинг» (покупець) укладено договори поставки: № 03/01 від 03.07.2017 та №18/1 від 18.12.2017, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, визначений в асортименті, в кількості та за цінами відповідно до Специфікації № 1, саме: прокладка підрейкова гумова типу ПРЦП-4для рейкової колії з рейками типу Р65; прокладка нашпальна гумова типу ПНЦП 31-1 для рейкової колії з рейками типу Р65; прокладки нашпальні гумові типу ПНЦПС 33, ПНЦПС-34, для брусів стрілочних переводів.

Виконання умов цих договорів стверджується: Специфікацією №1, видатковою накладною №160817.5 від 16.08.2017, рахунком на оплату №160817.4 від 16.08.2017, податковою накладною №4 від 16.08.2017, квитанцією по реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 31.08.2017, рахунком на оплату №160817.4 від 16.08.2017, платіжним доручення №63 від 14.09.2017, видатковою накладною №190218.5 від 19.02.2018, рахунком на оплату №190218.5 від 19.02.2018, податковою накладною №5 від 19.02.2018, квитанцією по реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19.02.2018, платіжним дорученням №447 від 21.02.2018, які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції.

Крім того, між ТОВ «ВМ Трейдинг» (покупець) та ТОВ «Корпорація КРТ» (постачальник) укладено договір поставки №03/02 від 03.07.2017 та № 18/02 від 18.12.2017, відповідно до яких постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю певну продукцію, товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами відповідно до Специфікації № 1, а саме скріплення проміжні пружні КПП 5-65 для рейок Р 65.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору надано Специфікацію №1, видаткову накладну №160817.5 від 16.08.2017, рахунок на оплату №160817.5 від 16.08.2017, податкову накладну №5 від 16.08.2017, квитанцію по реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 31.08.2017, платіжне доручення №71 від 18.09.2017, видаткову накладну №190218.6 від 19.02.2018, рахунок на оплату №190218.6 від 19.02.2018, квитанцію по реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 19.02.2018, платіжне доручення №448 від 21.02.2018. .

Також, 03.07.2017 між ТОВ «ВМ Трейдинг» (постачальник) та ТОВ «ВБК» (покупець) укладено договір поставки № 03ПН, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю певну продукцію, товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами відповідно до Специфікації № 1 та договір поставки № 03КП, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю певну продукцію, товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами відповідно до Специфікації № 1, а саме: скріплення проміжні пружні КПП 5-65 для рейок Р 65.

Виконання умов цих договорів стверджується: Специфікацію №1, видатковою накладною №160817.1 від 16.08.2017, рахунком на оплату №160817.1 від 16.08.2017, податковою накладною №1 від 16.08.2017, квитанцією по реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 09.02.2018, поверненням постачальнику №1812/1 від 18.12.2017, квитанцією про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 31.08.2017, видатковою накладною №160817.2 від 16.08.2017, рахунком на оплату №160817.2 від 16.08.2017, податковою накладною №2 від 16.08.2017, квитанцією по реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 31.08.2017, поверненням постачальнику № 1812/2 від 18.12.2017, розрахунком коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 09.02.2018, які досліджувались судом першої та апеляційної інстанції.

У зв`язку з представленням представником позивача суду апеляційної інстанції листа №2019/01/10-С від 10.01.2020 року, з якого вбачається, що по договорах поставки №18/1 та №18/2 від 18.12.2017 року ТОВ «ВМ Трейдинг» фактично повернено виробнику товар, який ним було поставлено згідно договорів поставки №03/01 та №03/02 від 03.07.2017 року, податковим органом було проведено документальну планову перевірку ТОВ «Корпорація КРТ» за результатами якої не встановлено порушення податкового законодавства.

Апеляційним судом надавалась можливість представнику відповідача спростувати дані обставини та представити відповідний акт перевірки, однак таке стороною не було виконано і жодних документальних спростувань не представлено, що додатково свідчить про підставність позовних вимог.

В подальшому, повернуті у грудні 2017 позивачу ТОВ ТД «ВБК» товаро-матеріальні цінності, у лютому 2018 року повернуто виробнику ТОВ НВП «Корпорація КРТ», про що свідчать картки рахунку 281 за серпень 2017 лютий 2018.

Таким чином, відповідачем, як суду першої так і апеляційної інстанції, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Судом першої інстанції вірно зазначено, що висновки акту перевірки ґрунтуються виключно на припущеннях щодо нереальності спірних господарських операцій. Відсутність даних про наявність складських приміщень для зберігання товарів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції. Бухгалтерськими документами стверджується фактичний рух активів, виконання зобов`язань платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що податковий орган дійшов безпідставно висновку про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.02.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 378926, в т.ч. за грудень 2017.

Щодо висновку податкового органу про відсутність факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 378926 грн за грудень 2017, то за змістом п.201.1. ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не порушено зазначених норм ПК України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року, у справі № 1.380.2019.002808, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді І. І. Запотічний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 24.01.20