Справа № 263/418/20
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/418/20
Провадження № 2-а/263/127/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області, в складі: головуючого судді Папаценко П.І., за участю секретаря Шамбелан К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу адміністративної юрисдикції за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни , -

В С Т А Н О В И В :

Конуп І.М., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №71 від 26.12.2019 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 26 грудня 2019 року Маріупольським міжрайонним відділом міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області відносно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП України та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Окрім цього, 26.12.2019 року головним спеціалістом Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області прийнято рішення про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 14.01.2019 року.

04.01.2020 року на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.І ст.203 КУпАП ОСОБА_1 був сплачений штраф у розмірі 1700,00 грн.

Дійсно, позивач порушив строки перебування на території України, але своєчасно покинути територію України він не зміг з поважних причин, оскільки тривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що завадило у встановлений законодавством термін покинути територію України.

Крім того, у позивача є цивільна дружина та двоє малолітніх дітей, які потребують утримання, батьківського піклування та турботи.

Приймаючи рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 , відповідач повинен був також врахувати наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20.07.2019 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_4 .

Також, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 20.07.2019 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки №778 від 03.10.2019 року про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_4 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до довідки №779 від 03.10.2019 року про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_5 набула громадянство України на підставі ч.І ст. 7 Закону України «Про громадянство України» .

Вищенаведене свідчить про те, що захист прав дитини є важливішим, а ніж незаконність перебування іноземця на території України.

Позивач, будучи громадянином Азербайджанської Республіки, хоч і порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, проте на момент винесення оскаржуваного рішення його перебування на території України жодним чином не посягало на встановлений порядок державного управління та систему суспільних відносин, що забезпечує нормальну діяльність державних інституцій в сфері управління, а також встановлених норм та правил поведінки у цій сфері, не суперечило інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, як не суперечить і наразі, а також не перешкоджає охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Також позивач вважає за потрібно врахувати, що він до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку або під слідством не перебуває, має малолітніх дітей - громадян України, народження яких зареєстроване на території України та права яких захищаються державою.

Накладений на нього штраф у розмірі 1700 грн. є достатньою та адекватною мірою покарання, тому він не згоден з прийнятим рішенням та вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.01.2020 року призначений судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.01.2020 року до набрання рішення у справі №263/418/20 законної сили зупинена дія рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №71 від 26.12.2019 року, яким було вирішено примусово повернути ОСОБА_1 за межі України до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.01.2020 року.

21 січня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Ставицького О.В. на пред`явлений адміністративний позов. У своєму відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідач по відношенню до позивача діяв у відповідності з наданими повноваженнями та у визначений спосіб. Так, ОСОБА_1 прибув на територію України 19.03.2019 року, строк тимчасового перебування на території України закінчився 17.06.2019 року, з цього часу він перебуває на території України без реєстрації та документів, що дають право на перебування або проживання, від виїзду з України ухиляється, підстави для подальшого перебування відсутні. У встановленому законом порядку ОСОБА_1 до органів Міграційної служби з питань продовження строку перебування на території України, оформлення дозволу на імміграцію або посвідки на тимчасове проживання в Україні не звертався. Твердження позивача про тривале лікування не підтверджено документально. За наведених обставин, 26.12.2019 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн., який ОСОБА_1 сплатив 4.01.2020 року. З метою забезпечення вимог законодавства України, на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 26.12.2019 року Маріупольським міжрайонним відділом міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області було винесено законне рішення №71, яким було вирішено примусово повернути ОСОБА_1 за межі України до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.01.2020 року. Факт того, що ОСОБА_1 та громадянка України ОСОБА_7 мають двох спільних дітей, які є громадянами України, відображений у тексті рішення, при прийняті самого рішення було враховано, тому це стало підставою для незастосування до позивача заборони подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Виходячи з вищевикладеного, рішення, яке оскаржує позивач, є законним, підстав для його скасування не вбачається, тому позивачу слід відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, від останнього надійшла заява про підтримку позовних вимог, просив справу розглянути за їх відсутності.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області надав суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи з урахуванням обставин, наведених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 9, п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджено закордонним паспортом громадянина Азербайджанської Республіки НОМЕР_4 строком дії від 30.09.2014 року до 29.09.2024 року, виданого МВС Азербайджану.

Рішенням за № 71, винесеним головним спеціалістом Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області Кошарною Т.А. від 26 грудня 2019 року, громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 вирішено повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано його у термін до 14.01.2020 року самостійно покинути територію.

Вказане рішення вручено ОСОБА_1 у день його винесення, що підтверджено відповідним особистим підписом останнього.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що 26.12.2019 під час відпрацювання території м.Маріуполь був встановлений громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поясненнями ОСОБА_1 та проведенням відповідних заходів було встановлено, що він прибув на територію України 19.03.2019 року через КПП «Бориспіль» літаком до своєї цивільної дружини - громадянки України ОСОБА_7 , з якою має двох спільних дітей та проживає у неї за адресою: АДРЕСА_1 . З пояснень останнього, покинути територію України не зміг за станом здоров`я та сімейними обставинами, засоби його існування не встановлені. З цього приводу ОСОБА_1 будь яких документів не надав, як при винесені рішення №71, так і суду при ухвалені рішення.

Після закінчення терміну перебування в Україні, 17.06.2019 року, перебуває на території України незаконно, без реєстрації і документів на право проживання, від виїзду ухиляється, законних підстав подальшого перебування на території України не має. 26.12.2019 відносно ОСОБА_1 винесено постанову ПН МДО №000314 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МДО №000316 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 1700 гривень. Штраф сплачено 4.01.2020 року.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень частини першої статті 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Обґрунтовуючи підстави для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, позивач ОСОБА_1 , визнаючи порушення ним строку перебування на території України, посилається на те, що він знаходився на стаціонарному і амбулаторному лікуванні тому не зміг покинута завчасно територію України та при ухваленні рішення, яке він оскаржує, не прийнято до уваги, що він на Україні має двох дітей, які є громадянами України.

Згідно із п. п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не було ініційовано процедуру оформлення документів на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», чи вжито заходів щодо продовження строку перебування на території України. З цього приводу він до міграційних органів не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 17.06.2019 громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо причин несвоєчасного залишення території України судом до уваги не беруться, оскільки з цього приводу суду не надано будь-яких доказів, які б унеможливлювали невиконанням ним вимог закону Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Не приймаються до уваги і посилання позивача на факт наявності в Україні його дітей, оскільки такий факт не свідчить про законність перебування його на її території, а може слугувати виключно підставою для реалізації прав мігранта, визначених положеннями ЗУ «Про імміграцію».

Слід зазначити, що відповідач при прийнятті рішення №71 від 26.12.2019 року врахував те, що позивач має двох дітей на Україні, це стало підставою для незастосування до нього заборони подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки (ст. 31Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

За змістом положень спільного наказу Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства»:

- Іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

- Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

- Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

- Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де: їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання;їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Примусове повернення не застосовується до іноземців, які не досягли 18-річного віку, та іноземців, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

- Рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

- Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (додаток 1) (далі - рішення про примусове повернення) готує у двох примірниках посадова особа органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ і затверджує начальник (заступник начальника) відповідного органу/підрозділу або особа, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 5 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства (додаток 2) упродовж 24 годин прокурора за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

- Рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

- У рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

- Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв.

- Іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення № 71, винесеного головним спеціалістом Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області Кошарної Т.А. від 26 грудня 2019 року, про примусове повернення громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до країни походження, а тому відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки суд прийшов до такого висновку, за вимогами ст.157 КАС України, заходи забезпечення позову, вжиті судом за ухвалою від 15.01.2020 року у справі №263/418/20 щодо зупинення дії рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №71 від 26.12.2019 року, яким було вирішено примусово повернути ОСОБА_1 за межі України до країни походження або третьої країни та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.01.2020 року, зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням

Згідност.139 КАС України судові витрати в частині судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтями 5, 19, 20, 72, 77, 78, 90, 241-246, 288 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені адміністративного позову громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Після набрання рішення суду законної сили заходи забезпечення позову, вжиті судом за ухвалою від 15.01.2020 року у справі №263/418/20 щодо зупинення дії рішення Маріупольського міжрайонного відділу міграційного контролю та адміністративного провадження ГУ ДМС України в Донецькій області №71 від 26.12.2019 року - вважати скасованими.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: Конуп Ігор Миколайович, адреса проживання: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_3;

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, адреса: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Митрополитська, буд.20, тел.: +38 0629 54 39 76.

Суддя П.І.Папаценко