Справа № 120/1528/19-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1528/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

22 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року (м. Вінниця, 12 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у призначені йому пенсії за вислугу років на підставі рішення пенсійного органу №6728/02 від 29.03.2019 року; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити йому пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697- VII із врахуванням довідки прокуратури Луганської області про заробітну плату № 18-374 від 23.06.2018 року з дати подачі заяви, тобто з 04.07.2018 року.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 01.04.1999 працює в органах прокуратури, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Згідно наданого відповідачем протоколу призначення пенсії, станом на 18.04.2019 року у позивача страховий стаж становить 26 років 5 місяців 4 дні.

04.07.2018 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, додавши до неї належним чином завірену копію трудової книжки, довідку про заробітну плату, копію паспорта/ посвідки.

На момент звернення позивачем із заявою від 04.07.2018 року останній набув стаж роботи в органах прокуратури більше 10 років, як того вимагає Закон України «Про прокуратуру».

Рішенням № 6728 від 07.07.2018 року Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці відмовлено позивачу в перерахунку пенсії. Підставами для відмови стало те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до спеціальних законів, в тому числі до Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з викладеним, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаним Законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач вважає дії Пенсійного органу протиправними та оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2018 року у адміністративній справі № 0240/2746/18-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій протиправним, зобов`язання вчинити дії його позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці щодо відмови позивачу у призначенні пенсії по вислузі років на підставі рішення №6728 від 07.07.2018 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці призначити позивачу пенсію по вислузі років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII із врахуванням довідки прокуратури Луганської області про заробітну плату №18-374 вих-18 від 23.06.2018.

Не погодившись із рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 року апеляційну скаргу відповідача частково задоволено. Зокрема, скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.10.2018 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці № 6728 від 07.07.2018 року та зобов`язано відповідача повторно розглянути у встановленому законом порядку заяву позивача від 04.07.2018 року з доданими документами про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» та прийняти рішення відповідно до вимог чинного закодавства.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці повторно розглянуто заяву позивача від 04.07.2018 року, за наслідком якої було прийнято рішення № 6728/02 від 29.03.2019 року про відмову призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішення № 6728/02 від 29.03.2019 року мотивоване наступним.

Відповідно до п. 8 розділу II Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 року № 2148 (далі Закон № 2148), норми статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи зазначене, органи Пенсійного фонду на виконання положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» призначають пенсії прокурорам з 11.10.2017 року до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини 1, 2, 8 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи-на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Оскільки позивачу було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії», законних підстав для надання права на переведення на пенсію за вислугу років немає.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року, гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію у рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002. Виходячи із висловленого вказаних рішеннях розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

За змістом п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з аналізу п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 колегія суддів дійшла висновку, що ним скасовані діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Проте 15 липня 2015 року, у зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697 (далі - Закон № 1697), Закон № 1789-ХІІ частково втратив свою чинність.

Тобто, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697, який набрав чинності 15 липня 2015 року, та є діючою, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1697.

Разом з тим, ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

В силу ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Відповідно до змісту ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Як встановлено судом, позивач працював продовжував працювати в органах прокуратури на посадах старшого прокурору відділу прокуратури області, старшого прокурору прокуратури області на правах начальника, старшого прокурору відділу прокуратури області, прокурором відділу прокуратури області, заступником начальника відділу прокуратури області.

Оскільки на момент звернення в Управління ПФУ з заявою про призначення пенсії за вислугою років позивач набув достатній стаж роботи, встановлений ч. 1 ст. 86 Закону №1697, то суд дійшов до висновку про наявність у нього права на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697, а тому дії відповідача щодо відмови в її призначенні є неправомірними.

Аналогічного правового висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо відмови у призначені пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" дійшов і Верховний Суд у своїх рішеннях від 24.09.2018 по справі № 686/1273/17, від 23.07.2018 по справі № 607/7403/16, від 24.10.2018 по справі, № 234/18294/16 від 25.10.2018 по справі№703/205/17, від 21.11.2018 по справі№ 700/668/16 та від 19.02.2019 по справі № 607/3704/17 та від 31.01.2019у справі №425/1056/17.

Касаційний суд зазначив, що на час прийняття Закону №213-УІІІ, а також з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон № 1789-ХІІ, а з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-УІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стаття 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, який є спеціальним до спірних правовідносин; будь-яких змін до ст. 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до органів ПФУ про призначення пенсії за вислугу років законодавцем, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не прийнято, положення статті 86 Закону № 1697-УІІ є чинними, а отже, можуть бути застосовані при призначенні пенсії працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення відповідної вислуги років.

Що стосується посилання відповідача у своїй відмові на те, що пенсію призначено по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсії», тому підстави для надання права на переведення на пенсію за вислугу років відсутні, слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Користуючись своїм правом на вибір виду пенсії, позивач 04.07.2018 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Відмовляючи позивачу в переведенні на пенсію по інвалідності, відповідач посилається на п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якого, у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України "Про державну службу", «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України, «Про наукову і ноуково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Натомість, вказаний пункт не заперечує право позивача на переведення пенсії на інших підставах.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цілком належним та ефективним способом порушених прав у даному випадку є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі рішення №6728/02 від 29.03.2019р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.