Справа № 440/4561/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

23 січня 2020 рокум.ПолтаваСправа № 440/4561/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Сендецької В.О.,

представника позивача Петренко В.П.,

представника відповідача Семенко Б.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2019 року Приватне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство-15339" (надалі також - позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення сорок другої сесії сьомого скликання Зіньківської міської ради Полтавської області від 24.05.2019, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою, що була передана позивачу на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №002873, який 04.03.1996 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №40.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

12 грудня 2019 року до суду надійшло клопотання Зіньківської міської ради Полтавської області про закриття провадження у справі, оскільки взаємовідносини між позивачем та відповідачем є приватно-правовими.

20 січня 2020 року від позивача надійшли письмові заперечення проти закриття провадження у справі. Позивач зазначає, що спір є публічно-правовим, та як відповідач реалізуючи свої повноваження щодо розпорядженням землями територіальної громади та припинення права постійного користування діяв, виключно як суб`єкт владних повноважень по відношенню до позивача.

Представник Зіньківської міської ради Полтавської області підтримав заявлене клопотання про закриття провадження у справі.

Представник Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" просив відмовити у задоволені клопотання.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статуту Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339", затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" 26.12.2018 (а.с.9-28), суд встановив, що ВАТ "Автотранспортне підприємство-15339" створене відповідно до рішення Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Полтавській області від 31.10.1995 №140-АТ шляхом перетворення Державного підприємства "Автотранспортне підприємство-15339" у відкрите акціонерне товариство відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна" та "Про господарські товариства". З метою приведення у відповідність до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ "Автотранспортне підприємство-15339" змінено назву Товариства на Публічне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство-15339". З метою приведення у відповідність Закону України "Про акціонерні товариства" із змінами, а саме у зв`язку з тим, що товариство не відповідає вимогам щодо включення акцій товариства до біржового реєстру, рішенням загальних зборів акціонерів Товариства від 28.04.2017, Статут Товариства викладено у новій редакції та змінено назву Товариства на Приватне акціонерне товариство "Автотранспортне підприємство-15339".

Отже, ВАТ "Автотранспортне підприємство-15339" () є правонаступником ДП "Автотранспортне підприємство-15339" (). ПАТ "Автотранспортне підприємство-15339" () є правонаступником ВАТ "Автотранспортне підприємство-15339" (). ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" () є правонаступником ПАТ "Автотранспортне підприємство-15339" ().

21.02.1996 рішенням Зіньківської міської ради Полтавської області №52 позивачу було надано у постійне користування земельну ділянку для виробничних потреб, площею 2,54 га, яка розташована на вулиці ім.Котовського, 11, м. Зіньків, Полтавської області.

Відповідно до даного рішення позивачу видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ - ПЛ №002873, який 04.03.1996 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №40 (а.с.38-41).

Рішенням від 16.11.2017 двадцять шостої сесії сьомого скликання Зіньківської міської ради Полтавської області ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" надано згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі: державного акта на право постійного користування землею ІІ - ПЛ №002873, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №40, загальною площею 1,6456 га (а.с.37).

Рішенням від 24.05.2019 сорок другої сесії сьомого скликання Зіньківської міської ради Полтавської області відповідач припинив право постійного користування на земельну ділянку, що була передана у постійне користування ВАТ "Автотранспортне підприємство-15339"; земельну ділянку передав до земель запасу Зіньківської міської ради; рекомендував ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" звернутися до Зіньківської міської ради по питанню визначенню правового режиму використання даної земельної ділянки (а.с.42).

Не погоджуючись з рішенням сорок другої сесії сьомого скликання Зіньківської міської ради Полтавської області від 24.05.2019, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою, що була передана позивачу на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ПЛ №002873, який 04.03.1996 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №40, позивач звернувся до суду.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При цьому, пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, із матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" заявлені на захист порушеного права постійного землекористування позивача через його незгоду з волевиявленням власника про припинення правовідносин із землекористування шляхом припинення права постійного користування земельною ділянкою згідно з оскаржуваним рішенням Зіньківської міської ради Полтавської області від 24.05.2019, як здійсненого за відсутності визначених ст. 141 Земельного кодексу України підстав для такого припинення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною 2 ст. 95 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

В силу ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

При цьому, ст. 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 144 Земельного кодексу України, рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою може бути оскаржене землекористувачем у судовому порядку.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У той же час, за змістом ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, за захистом порушеного права позивач має право звернутись із позовною заявою в порядку господарського судочинства.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 року по справі № 807/73/15.

Пункт 1 частини 1 статті 238 КАС України передбачає, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, провадження у справі №440/4561/19 слід закрити.

Відповідно до частини другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При зверненні до суду із даним позовом кожним з позивачів сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн, який зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути ПрАТ "Автотранспортне підприємство-15339" з Державного бюджету України сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 241, 243, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання Зіньківської міської ради Полтавської області про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі №440/4561/19 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство-15339" до Зіньківської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до господарського суду в порядку господарського судочинства.

Повернути Приватному акціонерному товариству "Автотранспортне підприємство-15339" (вул. Гагаріна, 16, с.Бровари, Броварський район, Київська область, 07400, ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) на підставі платіжного доручення №7815 від 10.10.2019.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст ухвали складений 27 січня 2020 року.

Суддя Г.В. Костенко