Справа № 620/3436/19
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року Чернігів Справа № 620/3436/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Єгуновій О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Борзнянської міської ради Чернігівської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Борзнянської міської ради Чернігівської області в якому просить:

- визнати протиправним, нечинним та скасувати рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 № 3-2/7 «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 », що було прийнято на позачерговій другій сесії сьомого скликання на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018;

- зобов`язати Борзнянську міську раду Чернігівської області прийняти рішення (акт індивідуальної дії) про надання ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га, кадастровий номер 74208:10100:01:001:0064 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та встановити судовий контроль з подачею звіту суду про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним рішенням їй протиправно відмовлено у наданні у власність земельної ділянки, на якій розміщено майно, для ведення особистого селянського господарства, поза межами вичерпного переліку підстав для відмови, визначених статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Тому ОСОБА_1 повинна мати дану земельну ділянку на умовах оренди, як і попередній землекористувач.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якому він вказав, що посилання відповідача на статтю 120 Земельного Кодексу України та статтю 377 Цивільного кодексу України є неправомірними, оскільки законодавство України не містить заборони користувачу земельної ділянки на зміну в подальшому обсягу та умови користування такою земельною ділянкою, в тому числі, можливості отримати її у власність для ведення особистого селянського господарства

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, в надісланих документах повідомили суд про розгляд справи без їх участі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 22.01.2013 ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 1115,6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 8).

Рішенням позачергової 32 сесії 6 скликання Борзнянської міської ради від 27.11.2014 вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3569 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку зі зміною виду її використання із земель товарного сільськогосподарського виробництва на землі особистого селянського господарства на умовах оренди (а.с. 59).

Рішенням позачергової 34 сесії 6 скликання Борзнянської міської ради від 26.02.2015 було затверджено позивачу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,3569 га у зв`язку зі зміною виду її використання із земель для товарного сільськогосподарського виробництва в землі особистого селянського господарства. Земельну ділянку надано в оренду з 01.01.2015 терміном на п`ять років (а.с. 60).

01.01.2015 між Борзнянською міською радою в особі уповноваженої особи - міського голови Койди Анатолія Миколайовича, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір оренди землі, який діє до 01.12.2019, та згідно з яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (а.с. 61-62).

Відповідно до рішення 5 сесії сьомого скликання Борзнянської міської ради від 18.02.2016 № 8-і-V/VII ОСОБА_1 було відмовлено у наданні у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,3569 га, кадастровий номер :01:001:0064 на виконання рішення Борзнянського районного суду від 28.11.2014 у справі № 2-а/730/40/2014. Також вказаним рішенням відмінено рішення позачергової 32 сесії 6 скликання від 27.11.2014 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та рішення позачергової 34 сесії 6 скликання від 26.02.2015 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» у зв`язку з рішенням Борзнянського районного суду від 28.11.2014 у справі № 2-а/730/40/2014 (а.с. 63).

Постановою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 07.07.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 12.07.2017, у справі № 730/580/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення 5 сесії сьомого скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області від 18.02.2016 «Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 щодо набуття права власності земельної ділянки» (а.с. 14-15, 22-24).

Відповідно до рішення 22 сесії 7 скликання Борзнянської міської ради від 14.06.2018 № 4-ХХІІ/VII вирішено відмовити позивачу у наданні у власність земельної ділянки площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства (безкоштовна приватизація) за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 64).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.11.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 2540/3165/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення 22 сесії 7 скликання Борзнянської міської ради Чернігівської області № 14-XXII/VII від 14.06.2018 «Про надання у власність земельної ділянки (безкоштовна приватизація) ОСОБА_1 »; зобов`язано Борзнянську міську раду Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2017 про надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 16-19, 26-29).

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного від 19.11.2018 рішенням позачергової 2 сесії сьомого скликання Борзнянської міської ради від 07.08.2019 № 3-2/7, повторно розглянувши звернення ОСОБА_1 від 12.10.2017, вирішено відмовити позивачу у наданні у власність вказаної земельної загальною площею 0,3569 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 13).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частинами першою та третьою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В силу частини першої статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 Земельного кодексу України).

Аналіз наведених норм Земельного кодексу України свідчить про те, що у випадку передачі земельної ділянки у власність особі у разі приватизації, в якої ця земельна ділянка перебувала у користуванні, така передача здійснюється на підставі поданої особою заяви, технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. При цьому, вказівка на необхідність подання зацікавленою особою у разі приватизації земельної ділянки разом із заявою також технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, в частині першій статті 118 Земельного кодексу України відсутня.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Як встановлено судом, що з січня 2015 року, позивач є користувачем земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0064, розміром 0,3569 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_4 , власником якої є Борзнянська міська рада Чернігівської області.

17.10.2017 позивач звернувся до Борзнянської міської ради з заявою від 12.10.2017 про передачу у власність земельної ділянки, що використовується ним згідно договору оренди земельної ділянки від 01.01.2015, для цілей та у розмірі, що відповідають цільовому призначенню, та у межах норм безоплатної приватизації, в порядку частини першої статті 118 Земельного кодексу України

Таким чином, з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 20, статей 33, 121 Земельного кодексу України, категорія земель, до якої відноситься спірна земельна ділянка, а саме «для ведення особистого селянського господарства» відповідає вимогам щодо безоплатної передачі такої земельної ділянки у власність позивача.

Разом з тим, рішенням позачергової 2 сесії сьомого скликання Борзнянської міської ради від 07.08.2019 № 3-2/7, повторно розглянувши звернення ОСОБА_1 від 12.10.2017, вирішено відмовити позивачу у наданні у власність вказаної земельної загальною площею 0,3569 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, в рішенні від 07.08.2019 № 3-2/7 відсутні будь-які посилання на норми, якими керувався відповідач при його прийнятті, окрім статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що передбачає право Борзнянської міської ради на пленарних засіданнях вирішувати питання регулювання земельних відносин.

Суд також не знаходить поважними посилання відповідача у відзиві на положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, як підставу для відмови ОСОБА_1 у задоволенні її заяви від 12.10.2017 про передачу у власність земельної ділянки, оскільки, по-перше, рішення не було прийняте на підставі вказаних норм, а по-друге є необґрунтованим, з огляду на таке.

Так, частиною другою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною першою статті 377 Цивільного кодексу також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Разом з тим, вказані норми не містять заборони користувачу земельної ділянки змінити в подальшому обсяг та умови користування такою земельною ділянкою, у тому числі, отримання її у власність на умовах, визначених законодавством.

Отже, суд приходить до висновку, що рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 № 3-2/7, прийняте на позачерговій 2 сесії сьомого скликання «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » є невмотивованим, оскільки перебування земельної ділянки у користуванні позивача на умовах оренди не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на одержання у власність земельної ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Таким чином, відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачу у наданні у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав, що не передбачені законодавством, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 № 3-2/7 прийняте на позачерговій 2 сесії сьомого скликання «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ».

Що стосується позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення (акт індивідуальної дії) про надання ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га, кадастровий номер 74208:10100:01:001:0064 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Положення частини другої статті 118 Земельного кодексу України вказують на те, що за результатами розгляду заяви, технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки відповідач наділений повноваженнями прийняти рішення щодо приватизації земельної ділянки.

Так, згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі № 816/303/16.

Водночас, перед прийняттям відповідного рішення відповідач зобов`язаний здійснити перевірку відповідності наміру заявника вимогам законів, у тому числі передбачених статтею 111 Земельного кодексу України щодо обмежень у використанні земель, частиною четвертою статті 116 цього Кодексу щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, частиною п`ятою статті 116 зазначеного Кодексу щодо передачі в власність земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, тощо.

З огляду на викладене та обов`язок саме відповідача, визначений законом, перевірити наміри позивача щодо отримання у власність земельної ділянки зазначеним вище вимогам, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення (акт індивідуальної дії) про надання позивачу у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га, кадастровий номер 74208:10100:01:001:0064 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Борзна, вул. Незалежності , 8-А, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд зазначає, що відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Натомість, другий абзац частини четвертої вищевказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2017 про надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Щодо прохання позивача встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення, суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, здійснення судового контролю за виконанням судового рішення можливе виключно за ініціативою суду. Вказаною статтею не передбачено процесуальної можливості розгляду питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за ініціативою сторони по справі.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Борзнянської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Борзнянської міської ради Чернігівської області (вул. П. Куліша, 107, м. Борзна, Чернігівська область, 16400, ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Борзнянської міської ради Чернігівської області від 07.07.2019 № 3-2/7 прийняте на позачерговій другій сесії сьомого скликання «Про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Борзнянську міську раду Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.10.2017 про надання у власність земельної ділянки загальною площею 0,3569 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Борзнянської міської ради Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.01.2020.

Суддя В.О. Непочатих