Справа № 520/8081/19
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 р. Справа № 520/8081/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Старостіна В.В.,

суддів: Бегунца А.О., Рєзнікової С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року по справі № 520/8081/19 (головуючий 1 інстанції Супрун Ю.О., повний текст складено 07.10.2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання рішення протиправним, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:

- визнати рішення Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області без номеру від 02.11.2018 року протиправним;

- визнати протиправною бездіяльність Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, яка полягає у не призначенні ОСОБА_1 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на час смерті годувальника - чоловіка позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити призначення (переведення), перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 , пенсії в зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на час смерті годувальника - чоловіка позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 26 жовтня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених позивачу сум її пенсійного забезпечення.

Позов обґрунтований тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника, зазначивши, що позивач має право лише на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком чоловіка, а не у розмірі 50 відсотків від суми щомісячного грошового утримання судді у відставці. Позивач вказав, що її чоловікові на момент його смерті виплачувалось довічне грошове утримання як судді у відставці, пенсію за віком на день смерті він не отримував.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року позов задоволено.

Визнано рішення Зміївського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області без номеру від 02.11.2018 року протиправним.

Визнано протиправною бездіяльність Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, яка полягає у не призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на час смерті годувальника - чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) здійснити призначення (переведення), перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) пенсії в зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на час смерті годувальника - чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 26 жовтня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сум її пенсійного забезпечення.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається саме на підставі Закону 1058-IV, то розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника, а не довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейний стан 31.10.1965 року одружена з ОСОБА_2 ..

Згідно копії посвідчення № 135300 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «Зміївська ЦРЛ» від 11.06.2018 року № 45 ОСОБА_1 потребує постійного стороннього огляду, не здатна до самообслуговування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 22), який працював суддею Зміївського районного суду Харківської області та перебував у відставці. На час своєї смерті ОСОБА_2 перебував на обліку у Зміївському об`єднаному УПФУ Харківської області та отримував пенсійне забезпечення у вигляді щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

26 жовтня 2018 року, у зв`язку зі смертю чоловіка, позивач звернулась до Зміївського об`єднаного УПФУ Харківської області із заявою щодо призначення та виплати їй пенсії по втраті годувальника - ОСОБА_2 , із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке отримував годувальник на час смерті, на підставі статей 36, 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки відповіді на заяву від 26.10.2018 року про призначення пенсії по втраті годувальника, у місячний термін, позивач не отримала, ОСОБА_1 , 26.11.2018 року повторно звернулась до відповідача із заявою щодо призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Листом від 10.12.2018 року №11094-02/50 позивачу відмовлено у наданні довідки про розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з посиланням на положення Закону України «Про захист персональних даних» та Закон України «Про інформацію».

Із пояснень позивача вбачається, що вона намагалась у телефонному режимі з`ясувати обставини та рішення Зміївського об`єднаного УПФУ Харківської області щодо її заяв про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, але будь-яких пояснень, рішень та запрошень від відповідача не надходило.

Тому, 28.02.2019 року позивач втретє звернулась до Зміївського об`єднаного УПФУ Харківської області з заявою про призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника із врахуванням 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання, але отримала копію рішення відповідача від 02.11.2018 року.

Згідно рішення Зміївського об`єднаного УПФУ Харківської області від 02.11.2018 року пенсія чоловіка ОСОБА_2 становить 2074,44 грн., у зв`язку з чим, враховуючи, що розмір пенсії за віком позивача більший ніж розмір пенсії у разі втрати годувальника, зазначено, що позивачу вирішено виплачувати пенсію в раніше встановленому розмірі. Тобто, відповідач розрахував пенсію у разі втраті годувальника у розмірі 50 % пенсії за віком померлого чоловіка ОСОБА_1 ..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на момент смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання судді, а тому ОСОБА_1 , яка перебувала на його утриманні, має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% доходу, який мав годувальник на час настання смерті, тобто 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

У той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону №1058-IV.

Відповідач не заперечив права позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак, наголосив, позивач не має права на переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки відповідно до ст.. 142 вказаного Закону, право на призначення довічного грошового утримання має лише суддя у відставці.

Водночас, позивач вважає, що пенсійний орган, визначаючи розмір спірної пенсії, повинен був враховувати розмір щомісячного грошового утримання судді, яке виплачувалось її чоловіку, оскільки така виплата за своєю суттю та в розумінні законодавства є різновидом пенсії.

Однак, такі доводи позивача, на переконання колегії суддів, засновані на неправильному розумінні статті 37 Закону №1058-IV, якою, як вже зазначалось вище, передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком.

У свою чергу, за визначенням абзацу двадцять другого статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 цього ж Закону визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Своєю чергою, вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає стаття 9 Закону №1058-IV, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи викладене, оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону №1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Варто також наголосити, що призначення довічного грошового утримання передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (далі Закон №2453-VI), при цьому, вказаним актом чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08.06.2016 року у справі №4-рп/2016, рішення від 20.03.2002 року у справі №5-рп/2002, від 01.12.2004 року у справі №19-рп/2004, від 11.10.2005 року у справі №8-рп/2005, від 22.05.2008 року №10-рп/2008, від 03.06.2013 року у справі №3-рп/2013).

У рішенні від 08.06.2016 року у справі №4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 667/1568/16.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити.

Оскільки наведені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, керуючись п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову в задоволені вимог позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року по справі № 520/8081/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.В. Старостін
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова