Справа № 360/4060/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року справа №360/4060/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Утек-Мод» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 18 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/4060/19 (суддя в І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Утек-Мод» до Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за жовтень 2015 року,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Утек-Мод» (далі ТОВ «Утек-Мод») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Луганській області щодо не внесення в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування ТОВ «Утек-Мод» за жовтень 2015 року, стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Утек-Мод» узгодженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 99958,00 грн., стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області на користь ТОВ «Утек-Мод» у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за січень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 у справі № 360/3762/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області в частині не складання та не направлення до органів державної казначейської служби висновків про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за періоди січень 2015 року, лютий 2015 року, квітень - липень 2015 року, вересень - грудень 2015 року, визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо не підготування висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та не подання його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів у відповідь на заяву позивача від 21 вересня 2018 року № 124.

На даний час змінено порядок відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість шляхом внесення відповідних сум до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. При цьому, суми бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначені у заявах, поданих до 01 лютого 2016 року вносяться до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Однак, механізм повернення коштів, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, до теперішнього часу не працює, що порушує права позивача на отримання бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Бюджетне відшкодування можливо отримати шляхом включення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформації про узгоджені суми бюджетного відшкодування. Разом з тим, сума бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року до такого реєстру не включена.

З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, позивач вважає, що ефективним способом захисту в спірних правовідносинах є саме стягнення з Державного бюджету України на його користь заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ за спірні періоди.

Також зазначив, що через несвоєчасне відшкодування відповідачем бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у позивача виникло право на стягнення пені, нарахованої на суму такої заборгованості, що визначено у п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.

Останнім днем, за який стягнуто пеню попереднім рішенням суду є 15 листопада 2018 року.

Станом на 22 липня 2019 року відшкодування з бюджету ПДВ за період січень 2015 року не здійснено, а тому на суму бюджетної заборгованості має бути нарахована пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії з 16 листопада 2018 року по 22 липня 2019 року в сумі 296280,99 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року адміністративний позов ТОВ «Утек-Мод» в частині позовних вимог про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 99958,00 грн. залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу суду в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 99958,00 грн., у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем вчинено усі, передбачені законом дії щодо отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, відсутність достатньої чіткості у національному законодавстві щодо порядку отримання платником бюджетного відшкодування порушує принцип верховенства права стосовно «якості» закону та юридичної визначеності. Водночас, зазначене порушує «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права позивача на мирне володіння майном, що є підставою для вжиття заходів стосовно повного та належного юридичного захисту прав позивача на належне володіння майном, на яке він має право в силу вимог національного законодавства та обумовлених вище рішень суду винесених у справах за позовом даного платника.

Вважає, що строк звернення до суду не пропущений, вважає, що строк звернення до суду необхідно обліковувати від дати набрання законної сили рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/3762/18, оскільки вказаним рішенням суду встановлено порушення права позивача на отримання належної йому суми бюджетного відшкодування ПДВ бездіяльністю контролюючих органів - Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку та Головного управління ДФС у Луганській області, яка полягає у не складанні та не направленні до органу держказначейства висновку із зазначенням суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню (до 01.04.2017), та в ухиленні від внесення до Реєстру інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування (з 01.04.2017). Рішення у справі № 360/3762/18 набрало законної сили 19.06.2019 і з цього моменту необхідно обліковувати строк звернення до суду.

Також вказав, що про внесення суми ПДВ за жовтень 2015 року у розмірі 99958,00 грн. до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 1 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовано, позивач дізнався лише з відзиву відповідача у даній справі. Тимчасовий реєстр на даний час не працює, а тому вважав, що строк, визначений ст. 102 Податкового кодексу України ним не пропущено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). При цьому представник відповідача не був допущений до участі в апеляційному суді, оскільки не надав документів на підтвердження повноважень на самопредставництво суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 122 КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою ст. 122 КАС України.

З огляду на викладене, строки звернення до суду з адміністративним позовом та порядок їх обчислення можуть встановлюватися також іншими законами, в тому числі Податковим кодексом України, в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами.

Так, п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Отже, у даному випадку строк звернення до суду з позовом про стягнення бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за жовтень 2015 року становить 1095 днів з дня виникнення такого права.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року у справі № 360/3762/18, залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, має преюдиційне значення для даної справи, оскільки рішення постановлено у справі за позовом ТОВ «УТЕК-МОД» до Головного управління ДФС у Луганській області і предметом спору у вказаній справі було визнання протиправною бездіяльність ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області та Головного управління ДФС у Луганській області в частині не складання та не направлення до органів державної казначейської служби висновків про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за періоди січень 2015 року, лютий 2015 року, квітень - липень 2015 року, вересень - грудень 2015 року, невиконання пункту 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України, а саме: не підготовлено висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету' та не подано його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Так, під час розгляду справи № 360/3762/18 судом встановлено, що на виконання вимог п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України податковим органом проведено камеральну перевірку ТОВ «УТЕК-МОД», про що складено довідку у формі висновку від 18.12.2015 №1267/12-14-15-03/14-38338502, згідно якої порушень щодо формування бюджетної заборгованості з ПДВ не виявлено (том 1 арк. спр. 53-65).

Згідно пунктів 200.12, 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, контролюючий орган зобов`язаний був у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Отже, податковий орган у строк до 25.12.2015 повинен був подати до управління Держказначейства висновок про відшкодування ТОВ «УТЕК-МОД» ПДВ по декларації за жовтень 2015 року, а Управління державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку до 04.01.2016 мало здійснити перерахування коштів на рахунок позивача.

Таким чином, з 05.01.2016, не отримавши бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2015 року, позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

З урахуванням положень спеціальної норми п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України, строк звернення до суду з вимогою про стягнення бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за жовтень 2015 року становить 1095 днів починаючи з 06.01.2015 та закінчився 05.01.2018.

Згідно частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Положення зазначеної статті судом не застосовано з огляду на те, що питання дотримання строків звернення до суду розглядається у підготовчому провадженні та судом надано позивачу достатній час для обґрунтування своєї позиції щодо дотримання строків звернення до суду, які викладено останнім у відповіді на відзив (том 1 арк. спр. 154-159, 166-171) та додаткових поясненнях щодо строків звернення до суду (том 1 арк. спр. 182-187).

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом 31.07.2019 та у відповіді на відзив стверджував про те, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки його необхідно обраховувати від дати набрання законної сили рішенням суду у справі № 360/3762/18, тобто, з 19 червня 2019 року.

Однак, таку позицію позивача суд вважає хибною, оскільки строки, визначені статтею 102 Податкового кодексу України є присічними, отже, визнання бездіяльності податкового органу протиправною щодо неподання висновку про бюджетне відшкодування ПДВ за жовтень 2015 року не є підставою для поновлення цього строку.

Крім того, рішенням у справі № 360/3762/18 встановлено, що суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації ТОВ «УТЕК-МОД» за жовтень 2015 року включено до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Отже, право позивача на відшкодування ПДВ за жовтень 2015 року у даному випадку не порушено.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що неможливість вчасно звернутися з позовом зумовлена відсутність достатньої чіткості у національному законодавстві щодо порядку отримання платником бюджетного відшкодування, що порушує «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права позивача на мирне володіння майном, що є підставою для вжиття заходів стосовно повного та належного юридичного захисту прав позивача на належне володіння майном, на яке він має право в силу вимог національного законодавства та обумовлених вище рішень суду винесених у справах за позовом даного платника, не свідчить про наявність поважних причин для поновлення процесуального строку. Наведені обставини не можна вважати об`єктивно непереборними, та такими які безперервно існували на протязі 1095 днів, та позбавляли позивача можливості звернутись з зазначеним позовом до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи положення частини другої статті 183 КАС України та пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність за наслідками підготовчого провадження залишити без розгляду позов в частині стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 99958,00 грн. у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, в іншій частині призначити справу до розгляду в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що про порушення свого права на отримання коштів бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які залишаються невиплаченими у зв`язку із невиконанням суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків, Товариство дізналося або повинне було дізнатися, починаючи 03 вересня 2015 року.

Відтак правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що подання Товариством до суду цього позову з вимогами про стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року у сумі 99958,00 грн. залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду лише 31.07.2019 свідчить про пропуск позивачем 1095-денного строку, встановленого пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України без поважних причин, у зв`язку з чим, суд першої інстанції залишив позов Товариства без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240, часин третьої та четвертої статті 123 КАС України.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 14 травня 2019 року у справі №810/1925/16.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю УТЕК-МОД - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 360/4060/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 28 січня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді Т.Г. Гаврищук

А.В. Гайдар