Справа № 240/11132/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11132/19

категорія 108020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Шуляк О.Ю.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2.,

представник відповідача у судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про визнання незаконними та скасування рішення та картки відмови,

встановив:

21 жовтня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Житомирської митниці ДФС про визнання незаконними та скасування рішення та картки відмови.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що придбав транспортний засіб - легковий автомобіль, що був у користуванні. З метою здійснення митного оформлення придбаного автомобіля позивач подав митну декларацію на ввезений транспортний засіб, в якій митна вартість придбаного автомобіля зазначена за основним методом - за ціною договору, а також подав відповідні документи, що підтверджують митну вартість товару. Відповідач, за результатами розгляду документів, поданих позивачем, відмовив у митному оформленні товару за заявленою митною вартістю та здійснив коригування митної вартості транспортного засобу, визначивши митну вартість автомобіля за резервним методом. Відмову у митному оформленні відповідач оформив карткою відмови у прийнятті митної декларації. Позивач вказує, що митний орган безпідставно відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю, а проведене відповідачем коригування митної вартості імпортованого автомобіля за резервним методом вчинене із порушенням норм Митного кодексу України. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та викликом (повідомленням) учасників справи. Підготовче засідання призначено на 4 грудня 2019 року на 15:30.

28 листопада 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та у порядку, визначеному статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України надійшов відзив на позовну заяву (а.с.45-49), відповідно до змісту якого Житомирська митниця ДФС позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Зазначає, що подані декларантом разом з митною декларацією до митного оформлення документи були проаналізовані на предмет наявності у них розбіжностей, всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. У ході аналізу встановлено, що за наданим рахунком на транспортний засіб №63/2019 від 30 вересня 2019 року набуто право власності на товар (транспортний засіб). Товар фактично переданий у розпорядження покупця та знаходиться на митній території України. Таким, чином у органу доходів і зборів були підстави вважати, що на момент митного оформлення сторони виконали один перед одним свої зобов`язання: продавець передав товар покупцю, а покупець оплатив товар. Додатково подана квитанція про оплату від 26 серпня 2019 року на суму 19500 EUR не могла бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості у зв`язку з тим, що вона не містила інформацію про VIN-код (номер кузову) автомобіля за який здійснювалася оплата. Таким чином, зазначений документ не містив достатньої інформації, яка б дозволяла органу доходів і зборів зробити висновки, що квитанція підтверджує оплату саме оцінюваного товару. Копія митної декларації країни відправлення не містила цінової інформації і тому не могла бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведена консультація, в ході якої декларанту надавалася інформація щодо вартості схожого товару.

Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням частини 2 статті 64 та обмежень, передбачених частиною 3 статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органами доходів та зборів митній вартості схожого автомобіля за МД за МД від 5 липня 2019 року №UA101070/2019/39103 - автомобіль марки - BMW, модель - Х5, об`єм циліндрів двигуна - 2993 см3, рік виготовлення - 2016 і становить - 27950,00 євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Факт проведення консультації підтверджується відповідним письмовим повідомленням декларанта про це. Під час проведення консультації декларантом не надано додаткових документів та іншої цінової інформації.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на неподання декларантом додаткових документів та іншої цінової інформації, наголошує, що відповідач при винесенні спірних рішення та картки відмови діяв у межах, на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством.

У підготовчому засіданні, суд ухвалою від 4 грудня 2019 року, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 15 січня 2020 року на 15:30, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 4 грудня 2019 року (а.с.70-71).

У судове засідання, призначене на 15 січня 2020 року, прибув представник позивача, який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання 15 січня 2020 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Про причини свого неприбуття до суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 серпня 2019 року ОСОБА_1 придбав за 19500 євро у нерезидента «AS Internetional GmbH» транспортний засіб - легковий автомобіль, бувший у використанні, марки "BMW Х5", тип кузова - універсал, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, об`єм двигуна - 2993 cм3, календарний рік виготовлення - 2016, дата першої реєстрації - 6 січня 2016 року, колісна формула 4x4, загальна кількість місць для сидіння - 5, кількість дверей - 5, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, що підтверджується рахунком-фактурою №122/19 від 26 серпня 2019 року (а.с.17).

У зв`язку із цим для здійснення митного оформлення до відповідача подано митну декларацію №UA101070.2019.051917 від 5 вересня 2019 року на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 19500 євро, визначену за основним методом - за ціною договору (а.с.23).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару вказаної митної декларації декларантом долучено: рахунок-фактуру (інвойс) №122/19 від 26 серпня 2019 року (а.с.17), декларацію про проходження товару №122/19 від 26 серпня 2019 року (а.с.30); акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UА209060/2019/48335 від 30 серпня 2019 року (а.с.18-19); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 28 серпня 2019 року (а.с.20); документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 2 вересня 2019 року; договір про надання послуг митного брокера; паспорт громадянина України з відміткою про місце проживання в Україні; копія митної декларації країни відправлення 19DЕ54ЕО від 27 серпня 2019 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.008.96867-19 від 30 серпня 2019 року (а.с.32); паспортний документ, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 12 липня 2017 року, митна декларація UA101070.2019.050906 від 2 вересня 2019 року (а.с.51-52).

3 вересня 2019 року Житомирська митниця ДФС за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації та доданих до неї документів відмовила ОСОБА_1 у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку тим, що в наданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати від 21 червня 2019 року не зазначено місце відправлення товару та маршрут слідування; не подано документ про оплату оцінюваного товару.

Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101070/2019/00746, згідно з якою митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом у графі 45 декларації невірно нараховано митну вартість товару №1, та вона не підтверджена документально, а вибраний метод її визначення не відповідає умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, чим порушено вимоги статей 52, 53 цього Кодексу. У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару №UA101000/2019/200378/2 від 3 вересня 2019 року дані графи 45 і 47 митної декларації не можуть бути використані для здійснення митного оформлення товару, крім того, це може призвести до несплати встановлених законодавством митних платежів в повному обсязі, чим порушено вимоги статей 266, 289, 293 Митного кодексу України (а.с.22).

У зв`язку з наведеним, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2019/200378/2 від 3 вересня 2019 року, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 27950 євро. (а.с.21).

При визначенні митної вартості товару перший метод не застосований у зв`язку з відсутністю в зазначених в частин 3, 4 статті 53 Митного кодексу України інших додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість.

Методи 2а і 26 не застосовувалися у зв`язку із відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.

Митна вартість визначена за резервним методом із врахуванням обмежень, передбачених частиною 3 статті 64 Митного кодексу України на підставі митної декларації від 5 липня 2019 року №UА101070/2019/39103.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням та карткою відмови у прийнятті митної декларації, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Розділ III Кодексу регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Положеннями статті 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, які використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частини 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина 3 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У статті 53 Митного кодексу України закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2 статті 53 Митного кодексу України).

У силу положень частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини 3 статті 318 Митного кодексу України якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно з Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-VІ "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Перевіряючи оскаржувані рішення на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за основним методом - за ціною договору, а до самої митної декларації декларантом подано необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у ЕМД від 2 вересня 2019 року №UA101070/2019/050906, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення банківські або інші платіжні документи, що підтверджують оплату товару.

Дана обставина спростовується наявністю розрахункового документу від 26 серпня 2019 року на суму 19500 Євро, який був додатково наданий для митного оформлення (а.с.17).

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що надана квитанція про оплату прийнята до уваги, але не може бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості у зв`язку із тим, що її неможливо ідентифікувати із оплатою про оцінюваний автомобіль, так як відсутній VIN-код автомобіля або реквізити рахунка-фактури.

Проте, із вказаної квитанції встановлено, що на ній зазначений VIN-код автомобіля у короткому вигляді а саме: НОМЕР_5 (а.с.30), що відповідає повному коду НОМЕР_1.

Ідентифікаційний номер транспортного засобу (англ. Vehicle identification number - VIN), або VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833:1977.

VIN-код є індивідуальним для кожного конкретного транспортного засобу. Він має 17 символів, які умовно поділені на три частини:

Перша частина складається з трьох символів, і є міжнародним кодом виробника (англ. World Manufacturer Identifier - WMI);

Друга частина складається з шести символів, і є описовою частиною ідентифікаційного номера транспортного засобу (англ. Vehicle Description Section - VDS);

Третя частина складається з восьми символів, і є розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера транспортного засобу (англ. Vehicle Indicator Section - VIS).

Наведена інформація є загальновідомою та не потребує доказування.

Отже, номер, зазначений у квитанції про оплату товару є складовою VIN-коду автомобіля у вигляді розпізнавальної частини (VIS) ідентифікаційного номера транспортного засобу. А тому, дана квитанція помилково не була прийнята митним органом, як підстава для підтвердження заявленої митної вартості автомобіля.

Щодо посилань відповідача про те, що у наданій до митного оформлення довідці про транспортні витрати від 21 червня 2019 року не зазначено місце відправлення товару та маршрут слідування, що позбавляє орган доходів зборів можливість перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, суд зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи місцем відправки товару є м.Мюльгайм-ан-де-рур, Федеративна республіка Німеччина. Позивач вказав, що їхав на придбаному автомобілі до м.Рава-Руська своїм ходом, та зазначив витрати на доставку 50 євро на пальне. Отже, наведена інформація мала бути перевірена під час митного оформлення, чого зроблено не було.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про протиправність винесеного Житомирською митницею ДФС рішення №UА101000/2019/200378/2 від 3 вересня 2019 року про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101070/2019/00746 від 3 вересня 2019 року та визнати протиправними та скасувати рішення №UА101000/2019/200378/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА101070/2019/00746, які винесені 3 вересня 2019 року Житомирською митницею ДФС.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодовуються позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Житомирської митниці ДФС (вул.Перемоги, 25, м.Житомир, 10003, ) про визнання незаконними та скасування рішення та картки відмови.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці ДФС України №UА101000/2019/200378/2 від 3 вересня 2019 року про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці ДФС про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлене карткою відмови №UA101070/2019/00746.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці ДФС 3866 грн 54 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 27 січня 2020 року.

Суддя Д.М. Гурін