Справа № 263/16510/19
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/61/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

за участю секретаря Лопатнюк К.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1690126 від 31.10.2019, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Саламбаш О.О.,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1690126 від 31.10.2019, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Саламбаш О.О.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 31жовтня 2019 року поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Саламбаш О.О. винесено постанову серії ЕАК № 1690126 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., оскільки нібито 31 жовтня 2019 року здійснювала перетин перехрестя на жовтий сигнал світлофору. Оскаржувана постанова, на думку позивача є незаконною та протиправною і підлягає скасуванню, оскільки вважає, що діяла на підставі п. 16.8 ПДР України, який не тільки дозволяє, але й зобов`язує водія, що виїхав на перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, продовжити рух у вказаному напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзді, а також відповідно п. 8.11 ПДР України, який дозволяє водієві, що не може за зміни сигналу світлофора зупинити транспортний засіб у вказаному ПДР місці, не вдаючись до екстреного гальмування, продовжити рух за умовами забезпечення безпеки дорожнього руху. За твердженнями позивача, в даному випадку склалась саме така ситуація, тобто фактично він діяв правомірно, а у її діях не було порушень вимог ПДР України, проте відповідачем це не було прийнято до уваги. Тому, просить суд скасувати вищевказану постанову.

Відповідачем надано відзив на позов з диском DVD та циклограмму роботи світлофорного об`єкту, в якому вказано, що позивач 31.10.2019 о 11 годині 57 хвилин керуючи транспортним засобом KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_1 ,в м. Маріуполі пр.Будівельників, 26, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України, таким чином скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора. Вважає, що викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову, щодо порушення норм матеріального чи процесуального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поліцейський діяв виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 2 ст. 122 КпАП України є порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, необладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Постановою серії ЕАК № 1690126 від 31.10.2019 встановлено, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «KIA SPORTAGE, номерний знак НОМЕР_1 в м. Маріуполі пр.Будівельників, 26проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України, таким чином скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач у позові зазначив, що не порушував ПДР України, а лише виконував вимоги пунктів 8.10, 8.11 та 16.8 ПДР України.

Згідно п.п. «ґ» п. 8.7.3 ПДР України сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

При цьому, згідно п. 8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (п. 8.10 ПДР України).

Згідно п. 16.8 ПДР України водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

На відеозаписі зі службового реєстратора вбачається, що автомобіль позивача рухався на заборонний «жовтий» сигнал світлофора. Також, з відеозапису можна побачити, що жовтий сигнал світлофора ввімкнувся ще за довго до того, як позивач під`їхав до дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія), тому, у ОСОБА_1 була можливість зупинити транспортний засіб згідно з п.8.10 ПДР України без екстреного гальмування.

Що стосується виконання позивачем вимог п. 8.10, п. 8.11 та 16.8 ПДР України, то відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, обґрунтування правомірності дій та прийнятого рішення відповідач зазначає у відзиві.

Відповідно до ч.ч. 2, 8 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В свою чергу ОСОБА_1 всупереч вищезазначеним вимогам законодавства, доказів на підтвердження факту неможливості зупинити транспортний засіб у місці визначеному п. 8.10 ПДР, не надала. На відеозаписі вбачається, що автомобіль позивача рухався з постійною швидкістю прямолінійно, світлофор було видно заздалегідь, ані попереду автомобіля позивача, ані позаду нього автомобілів не було, тобто необхідності прискорювати швидкість при проїзді на перехресті у позивача не було, позаду позивача автомобілів на короткій дистанції не було, тому небезпеки у випадку екстреного гальмування для позивача не виникало.

Окрім того, згідно із п. 8.7.3 в) ПДР, зелений миготливий сигнал світлофора дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Тобто, жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення.

Пунктом 8.7.3 ґ) ПДР визначено, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Нормами п. 2.3 б) ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Із вищезазначеного слідує, що ОСОБА_1 під`їжджаючи до світлофору по пр. Будівельників26 у м. Маріуполі повинна була бути уважною, стежити за дорожньою обстановкою, при увімкнені зеленого миготливого сигналу, який передує жовтому, врахувати технічний стан транспортного засобу та розрахувати можливість зупинки у місці, визначеному п.8.10 ПДР України при увімкнені жовтого сигналу світлофора.

Однак, позивач вищезазначених вимог ПДР України не виконав, та доказів про неможливість зупинитися у визначеному ПДР України місці при проїзді перехрестя, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та при подачі позовної заяви до суду не надав, отже зазначені відомості є неналежними обґрунтуваннями позовної заяви та в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивачу в процесі розгляду справи про вчинене ним адміністративне правопорушення було надано для ознайомлення відеозапис із зафіксованим правопорушенням, який згідно ст.251 КУпАП та 252 КУпАП був прийнятий та оцінений поліцейським, як належний та допустимий доказ на підставі якого правомірно винесено постанову по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що інспектор діяв виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності норм матеріального і процесуального права та є такою, яка не має підстав для скасування.?

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, судом не встановлено будь-яких порушень вимог закону при розгляді справи та винесення постанови постанову серії ЕАК № 1690126 від 31.10.2019, оскільки міститься логічний виклад обставин вчиненого правопорушення, зокрема у ній зазначено, коли, де і ким вчинено правопорушення, викладено суть його вчинення, дотримано інші вимоги, встановлені ст. 283 КпАП України, що свідчить про те, що оскаржувана постанова є законною та порушень з боку інспектора патрульної поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не вбачає. При цьому, суд виходить з того, що відповідач під час виявлення, фіксування правопорушення та складання постанови про притягнення позивача до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Тому, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 143 КАС України судовий збір відноситься на рахунок держави.

Керуючись ст. 5, 6, 8-10, 73-78, 241-246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1690126 від 31.10.2019, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Саламбаш О.О., відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л.Соловйов