Справа № 520/8120/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панов М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 р. Справа № 520/8120/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.10.19 по справі № 520/8120/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енліль"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Енліль (далі - позивач, ТОВ Енліль) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Харківській обл.), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 13.08.2019 № 39905/10/20-40-14-10-19 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ Енліль, що перебуває (розміщене, зберігається) за податковою адресою м. Харків, вул. Матросова, буд. 9 та місцем здійснення діяльності АДРЕСА_1 . 5.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Харківській обл. від 13.08.2019 № 39905/10/20-40-14-10-19 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ Енліль, що перебуває (розміщене, зберігається) за податковою адресою м. Харків, вул. Матросова, буд. 9 та місцем здійснення діяльності АДРЕСА_1 . 5.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що відмова допустити посадових осіб під час проведення перевірки до інвентаризації та проведення такої інвентаризації без їх участі є порушенням п.п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), що є підставою для прийняття рішення про застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській обл. від 08.08.2019 №5602 проведено фактичну перевірку господарських об`єктів ТОВ «Енліль» за адресами: м. Харків, вул. Матросова, буд. 9 та м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акти від 12.08.2019 року № 1173/20/32/РРО/33818784 та № 1174/20/32/РРО/33818784, якими зафіксовані порушення ТОВ «Енліль» вимоги п.п. 20.1.9 п. 20.1. ст. 20 ПК України, зокрема, посадовим особам контролюючого органу представниками позивача було відмовлено у проведенні в їх присутності інвентаризації ТМЦ.

У зв`язку із наведеним порушенням вимог податкового законодавства ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення від 13.08.2019 № 39905/10/20-40-14-10-19 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ Енліль, що перебуває (розміщене, зберігається) за податковою адресою м. Харків, вул. Матросова, буд. 9 та місцем здійснення діяльності АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 . 5.

Позивач, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належною підставою для застосування арешту майна ТОВ Енліль є фактична відмова платника податків від проведення інвентаризації, а не відмова присутності посадових осіб контролюючого органу під час її проведення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2019 року державними ревізорами-інспекторами ГУ ДФС у Харківській області на прохідній ТОВ «Енліль» було пред`явлено наказ на проведення фактичної перевірки, після чого ревізорів-інспекторів було допущено на територію підприємства для проведення фактичної перевірки.

Після початку проведення перевірки платнику податків було вручено лист від 08.08.2019 року № 39404/10/20-40-14-10-19 з вимогою проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, що перебувають на обліку ТОВ Енліль станом на 12.08.2019 року, в присутності посадових осіб ГУ ДПС у Харківській обл.

З метою виконання вимоги 12.08.2019 на підставі наказу ТОВ Енліль № 21 від 09.08.2019 було проведено вибіркову інвентаризацію матеріальних цінностей.

При цьому, інвентаризація була проведена без участі посадових осіб ГУ ДПС у Харківській обл.

Про прийняття наказу на проведення інвентаризації та її результати посадових осіб відповідача було повідомлено листом ТОВ Енліль від 12.08.2019 № 277, до якого були додані копія наказу від 09.08.2019 № 21 про проведення інвентаризації, акт позапланової вибіркової інвентаризації станом на 08 год. 00 хв. 12.08.2019, письмові пояснення від 12.08.2019 № 276 щодо відсутності технічної можливості проведення інвентаризації зерна та борошна ТОВ Енліль, які знаходяться в бункерах, акт інвентаризації залишку коштів в касі підприємства станом на 12.08.2019.

Після отримання зазначених документів перевірку було завершено, складено акти про порушення ТОВ «Енліль» вимоги п.п. 20.1.9 п. 20.1. ст. 20 ПК України, - відмову посадовим особам контролюючого органу у проведенні в їх присутності інвентаризації ТМЦ.

Проведення інвентаризації ТМЦ позивачем за відсутності посадових осіб відповідача стала підставою для висновків про порушення п.п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України, які зафіксовані в актах від 12.08.2019 № 1173/20/32/РРО/33818784 та № 1174/20/32/РРО/33818784, та для прийняття відповідачем спірного рішення від 13.08.2019 № 39905/10/20-40-14-10-19 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ Енліль, що перебуває (розміщене, зберігається) за податковою адресою АДРЕСА_2 . Харків, вул. Матросова, буд. 9 та місцем здійснення діяльності АДРЕСА_1 . 5.

Колегією суддів встановлено, юридичною підставою для винесення спірного рішення контролюючий орган обрав положення п. 94.2.8 ст. 94 ПК України, а фактичною підставою став висновок контролюючого органу про невиконання платником вимоги з приводу проведення інвентаризації у присутності (за участі) працівників податкового органу.

Поряд із цим, дії платника податків було кваліфіковано контролюючим органом як відмова від проведення інвентаризації та як підстава для прийняття рішення від 13.08.2019 № 39905/10/20-40-14-10-19 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ Енліль.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності приписів п.п. 94.2.8 п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до п. 20.1.9 ст. 20 ПК України контролюючі органи дійсно мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Разом з тим, закон не покладає на платника податків обов`язку проводити процедуру інвентаризації та зняття залишків за участю чи у присутності працівників контролюючого органу.

Обґрунтованість такого тлумачення змісту п. 20.1.9 ст. 20 ПК України підтверджується положеннями п. 20.1.12 ст. 20 цього кодексу, в якому вказано, що контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від посадових або службових осіб платника податків залучення повноважних осіб для спільного з працівниками контролюючого органу зняття показань внутрішніх та зовнішніх лічильників, якими обладнані технічні пристрої, що використовуються у процесі провадження діяльності, що перевіряється.

Таким чином, використання законодавцем у приписах п. 20.1.12 ст. 20 ПК України прикметника «спільного» свідчить про те, що процедура реалізації владним суб`єктом контрольної функції за п. 20.1.9 ст. 20 ПК України, який не містить вказаного прикметника, має відбуватись без цієї кваліфікуючої ознаки.

Колегія суддів зазначає, що організація та основні правила проведення інвентаризації регламентовано приписами ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також приписами Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014р. №879 (далі за текстом - Положення №879).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Отже, зі змісту наведених норм Положення № 879 вбачається, що присутність посадових осіб органу, який оформив вимогу про проведення інвентаризації, не є обов`язковою.

Вищевикладене свідчить, що підставою для застосування арешту майна відповідно до п.п. 94.2.8 п. 94.2 ст. 94 ПК України є відмова платника податків взагалі від проведення інвентаризації, а не відмова щодо присутності посадових осіб контролюючого органу під час її проведення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 року у справі №820/817/17 (№К/9901/31288/18).

Відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегією суддів встановлено, що правомірність проведення інвентаризації у присутності посадових осіб контролюючого органу під час проведення фактичної перевірки господарських об`єктів ТОВ «Енліль», за наслідком яких складено акти від 12.08.2019 № 1173/20/32/РРО/33818784 та № 1174/20/32/РРО/33818784, вже були предметом дослідження Харківського окружного адміністративного суду та Другого апеляційного адміністративного суду у справі 520/8044/19 за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до ТОВ «Енліль» про накладення адміністративного арешту коштів на відкритих рахунках в банках платника податків ТОВ «Енліль».

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 встановлено, що під час проведення фактичної перевірки відсутня подія відмови платника податків від проведення інвентаризації взагалі та подія протиправної відмови платника податків від проведення інвентаризації зокрема. Таки чином, суди дійшли висновку, що вимога контролюючого органу про проведення інвентаризації у частині товарно-матеріальних цінностей виходить поза межі предмету призначених контролюючим органом фактичних перевірок.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення від 13.08.2019 року № 39905/10/20-40-14-10-19 було винесено відповідачем без наявності підстав, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на правомірність прийняття оскаржуваного рішення про застосування умовного адміністративного арешту з вище зазначених підстав є необґрунтованим та таким , що не спростовує висновків суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на зазначені вище аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року по справі № 520/8120/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін