Справа № 160/9378/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2019 року Справа № 160/9378/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення різниці між грошовим забезпеченням, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просив суд:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з невиплати ОСОБА_1 різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою протиправною;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) різницю між грошовим забезпеченням за посадою начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та грошовим забезпеченням за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою командира патрульного взводу спеціального призначення 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України з 17 серпня 2018 року до 06 червня 2019 року в зв`язку із визнанням протиправним призначення на нижчу посаду та поновленням на попередній посаді.
Вказані позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 по справі №0440/6116/18, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М. від 12.07.2018 року № 44о/с в частині призначення по військовій частині НОМЕР_4 капітана ОСОБА_1 (Г-004142) командиром патрульного взводу спеціального призначення 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону, звільнивши його з посади начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 . Поновлено ОСОБА_1 (Г-004142) на посаді начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Після видання наказу (по стройовій частині) № 125 про поновлення позивача на попередній посаді начальника фізичної підготовки і спорту військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка нараховує та сплачує позивачу грошове забезпечення, різницю в грошовому забезпеченні за час виконання позивачем службових обов`язків за нижчою посадою не виплатила. Вказані обставини й стали підставою звернення позивача до суду із позовною заявою.
31.10.2019 року від військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування означеного відповідач посилається на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М., Центрального територіального управління Національної гвардії України, треті особи - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_4 Національної гвардії України визнання протиправними та скасування рішення, наказ та поновлення на посаді задоволено. Даним рішенням суду військову частину не зобов`язано здійснити перерахунок різниці в грошовому забезпеченні позивачу за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою. У позовній заяві доводи позивача ґрунтуються згідно п. 24 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх спав», затвердженого постановою Кабінетом Міністрів УРСР від 21.07.1991 року № 114. Однак, виходячи з ч. 1 розділу 1, це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кардах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством. Отже, дане положення стосовно військовослужбовці національної гвардії України засотуватися не може. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України Національна гвардія України є військовим формуванням, що входить до Міністерства внутрішніх справ України. Порядок проходження військової служби особовим складом Національної гвардії України визначається Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України». Частиною 3 Указу поширюється дія Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України. Позивач всупереч ст. 77 КАС України у своїй позовній заяві не довів протиправність дій відповідача та посилався на нормативно-правові акти, які не стосуються військовслвжбовців Національної гвардії України, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху з огляду на невідповідність ст. ст. 160, 161 КАС України. У встановлений строк позивач усунув недоліки позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
У період з 09.12.2019 року по 10.12.2019 року, та 16.12.2019 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду справи №0440/6116/18 (суддя Дєєв М.В.) Дніпропетровським окружним адміністративним судом були встановлені наступні обставини справи.
Так, 10.05.2018 року заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 склав щодо позивача текст атестації наступного змісту: Капітан ОСОБА_1 атестується в зв`язку із призначенням на нижчу посаду. За час проходження військової служби на займаній посаді зарекомендував себе наступним чином: до виконання своїх службових обов`язків відноситься посередньо, у військовому та професійному плані підготовлений задовільно, не працює над вдосконаленням своїх професійних знань. Вивчає вимоги керівних документів, але не робить належних висновків. Не завжди користується ними в повсякденної діяльності. На критику реагує правильно, але не робить належних висновків. Має дисциплінарні стягнення: сувора догана НЦТУ № 250 від 19.06.2017 за незадовільний стан організації фізичної підготовки та спортивно-масової роботи у в/ч 3054. Попередження про неповну службову відповідність - наказ КЧ від 03.05.2018 № 105 -за неякісне виконання службових обов`язків та невідреагування на зауваження, вказані під час атестаційної комісії ЦТУ НГУ від 01.03.2018 № 4. Розглядався на засіданні атестаційної комісії з приводу виконання функціональних обов`язків. За результатами щорічного оцінювання за 2017 рік отримав оцінку добре (середній бал -4). Висновок. За своїми професійними, діловими і моральними якостями капітан ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, доцільно призначити на нижчу посаду.
17.05.2018 року атестаційна комісія Центрального територіального управління Національної гвардії України протоколом № 8 затвердила наступний висновок щодо позивача: Займаній посаді не відповідає, доцільно призначити на нижчу посаду з меншим обсягом роботи.
Також, 17.05.2018 року начальник Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М. прийняв рішення про затвердження атестації та атестаційного висновку.
25.06.2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 було подано на адресу начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набока О.М. подання про призначення позивача на посаду командира патрульного взводу спеціального призначення 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_4 .
12.07.2018 року начальник Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М. наказом № 44 о/с призначив по військовій частині НОМЕР_4 капітана ОСОБА_1 (Г-004142) - командиром патрульного взводу спеціального призначення 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону, звільнивши його з посади начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 .
Як убачається із матеріалів справи №160/9378/19 (суддя Прудник С.В.), відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17.08.2018 року № 198, який підписано командиром військової часини 3-54 підполковником ОСОБА_3 капітана ОСОБА_1 (Г-004142), переміщеного на підставі наказу Центрального теритріального управління НГУ від 12.07.2018 № 44 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 (м. Дніпро) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
За відомостями із витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.06.2019 року № 128, який підписано командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 вважено таким, що приступив до виконання обов`язків капітана ОСОБА_1 (Г-004142), з 06.06.2019 за посадою начальника фізичної підготовки і спорту (ВОС-3201003), призначеного на цю посаду наказом Центрального теритріального управління Національної гвардії України по особовому складу від 30.05.2019 № 38 о/с. Установлено посадови оклад у розмірі 4370 гривень за 19 тарифним розрядом. Згідно з наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» установити та виплачувати з 06.06.2019 за особливості проходження служби в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі №0440/6116/18 (суддя Дєєв М.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М., Центрального територіального управління Національної гвардії України, треті особи - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_4 Національної гвардії України визнання протиправними та скасування рішення, наказ та поновлення на посаді задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М. від 17.05.2018 року про затвердження атестації та атестаційного висновку, викладеного в рішенні атестаційної комісії Центрального територіального управління Національної гвардії України, оформленого протоколом від 17.05.2018 року №8, стосовно капітана ОСОБА_1 (Г-004142), начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, займаній посаді не відповідає, доцільно призначити на нижчу посаду з меншим обсягом роботи. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_5 від 12.07.2018 року №44 о/с в частині призначення по військовій частині НОМЕР_4 капітана ОСОБА_1 (Г-004142) командиром патрульного взводу спеціального призначення 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону, звільнивши його з посади начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 . Поновлено ОСОБА_1 (Г-004142) на посаді начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019 року апеляційну скаргу Центрального територіального управління Національної гвардії України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у справі №0440/6116/18 без змін.

Як було установлено судом під час розгляду справи, після поновлення позивача на попередній посаді, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка нараховує та сплачує позивачу грошове забезпечення, різницю в грошовому забезпеченні за час виконання позивачем службових обов`язків за нижчою посадою не виплатила.

У зв`язку із цим, 27.06.2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з письмовим рапортом про виплату різниці в грошовому забезпеченні, однак, відповіді по суті рапорту не отримав.

28.08.2019 року військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України на адвокатський запит надала відповідь за вих. № 6/54/33-1414, де вказала, що у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року по справі № 0440/6116/18 про здійснення перерахунку грошового забезпечення не зазначено.

29.09.2019 року Центральне територіальне управління Національної гвардії України на адвокатський запит надало відповідь за вих. № 3-13/8-1619, де вказало, що у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року по справі № 0440/6116/18 про здійснення перерахунку грошового забезпечення не зазначено. Також вказало, що нарахування грошового забезпечення капітану ОСОБА_1 проводиться у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У главі I КАС України (звернення до адміністративного суду та відкриття провадження в адміністративній справі) розділу III (провадження в адміністративній справі) не має будь-яких застережень щодо обов`язковості звернення позивача в порядку ст.267 КАС України у випадку несвоєчасного або неналежного виконання судового рішення.

Тобто, заборони щодо звернення позивача до суду саме з позовом про стягнення різниці між грошовим забезпеченням за затримку виконання рішення не має, а так позивач діяв відповідно до норм КАС України.

Згідно п. 24 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

При затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, такий працівник має право на оплату різниці в грошовому забезпеченні. Це право передбачене ст. 236 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

До спірних правовідносин суд застосовує ст. 236 КЗпП України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 23.06.2015 у справі № 21-63а13, від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15 та від 16.12.2015 у справі № 6-648цс15.

Суд відзначає, що ст. 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд зазначаєм, що єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (Порядок №100).

Із пункту 5 Порядку №100 вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку № 100).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 та підтримана Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі №815/6284/13.

Суд зауважує, що у справі №0440/6116/18 позивач не заявляв вимог, а судом не вирішувалось питання про стягнення на користь позивача різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою.

Отже, вимога про стягнення на користь позивача щодо стягнення різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою, факт якого встановлено судовим рішенням у справі №0440/6116/16, за своєю природою є новою позовною вимогою та не може бути вирішена у рамках прийняття додаткового судового рішення у справі №0440/6116/16.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.02.2018 року у справі №2а/1570/4811/2011.

Також суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його неухильного виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже зазначалось вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року по справі №0440/6116/18 (суддя Дєєв М.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М., Центрального територіального управління Національної гвардії України, треті особи - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_4 Національної гвардії України визнання протиправними та скасування рішення, наказ та поновлення на посаді задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М. від 17.05.2018 року про затвердження атестації та атестаційного висновку, викладеного в рішенні атестаційної комісії Центрального територіального управління Національної гвардії України, оформленого протоколом від 17.05.2018 року №8, стосовно капітана ОСОБА_1 (Г-004142), начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, займаній посаді не відповідає, доцільно призначити на нижчу посаду з меншим обсягом роботи. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Центрального територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_5 від 12.07.2018 року №44 о/с в частині призначення по військовій частині НОМЕР_4 капітана ОСОБА_1 (Г-004142) командиром патрульного взводу спеціального призначення 4 патрульної роти 2 патрульного батальйону, звільнивши його з посади начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 . Поновлено ОСОБА_1 (Г-004142) на посаді начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019 року апеляційну скаргу Центрального територіального управління Національної гвардії України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року у справі №0440/6116/18 без змін.

В свою ж чергу, 12.07.2018 року начальник Центрального територіального управління Національної гвардії України Набок О.М. наказом № 44 о/с призначив по військовій частині НОМЕР_4 капітана ОСОБА_1 (Г-004142) - командиром патрульного взводу спеціального призначення 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону, звільнивши його з посади начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17.08.2018 року № 198, який підписано командиром військової часини 3-54 підполковником ОСОБА_3 капітана ОСОБА_1 (Г-004142), переміщеного на підставі наказу Центрального теритріального управління НГУ від 12.07.2018 № 44 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 (м. Дніпро) виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За відомостями із витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Центрального оперативно - територіального об`єднання Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.06.2019 року № 128, який підписано командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_4 вважено таким, що приступив до виконання обов`язків капітана ОСОБА_1 (Г-004142), з 06.06.2019 за посадою начальника фізичної підготовки і спорту (ВОС-3201003), призначеного на цю посаду наказом Центрального теритріального управління Національної гвардії України по особовому складу від 30.05.2019 № 38 о/с. Установлено посадови оклад у розмірі 4370 гривень за 19 тарифним розрядом. Згідно з наказом МВС України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» установити та виплачувати з 06.06.2019 за особливості проходження служби в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Таким чином, оскільки наказом від 12.07.2018 № 44 о/с призначено по військовій частині НОМЕР_4 капітана ОСОБА_1 (Г-004142) - командиром патрульного взводу спеціального призначення 4-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону, звільнивши його з посади начальника фізичної підготовки і спорту родів військ і служб військової частини НОМЕР_1 а поновлено на посаді з 06.06.2019 за посадою начальника фізичної підготовки і спорту (ВОС-3201003), то з метою належного та достатнього захисту порушених прав позивача суд вважає за належне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу різницю в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою за затримку виконання судового рішення із відрахуванням всіх необхідних платежів з 12.07.2018 по 05.06.2019 включно, у зв`язку з чим, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги позивача з приводу визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з невиплати ОСОБА_1 різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою з огляду на таке.

Слід зазначити, що в рамках адміністративного судочинства бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Враховуючи те, що у справі №0440/6116/18 позивач не заявляв вимог, а судом не вирішувалось питання про стягнення на користь позивача стягнення різниці між грошовим забезпеченням, то й вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з невиплати ОСОБА_1 різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою є безпідставною, та такою що не підлягає до задоволення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем частково доведено факт порушення її прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення різниці між грошовим забезпеченням задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою за затримку виконання судового рішення із відрахуванням всіх необхідних платежів з 12.07.2018 по 05.06.2019 включно.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник