Справа № 120/3800/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 січня 2020 р. Справа № 120/3800/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років, зобов`язання зарахувати періоди її роботи викладачем музичної школи до спеціального стажу, а також зобов`язання призначити, нараховувати та виплачувати пенсію за вислугою років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що 30 вересня 2019 року звільнилася з посади викладача Ямпільської дитячої музичної школи у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років.

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, надавши необхідні для призначення пенсії документи.

Однак, листом від 17 жовтня 2019 року їй надіслано рішення пенсійного органу №48 від 08 жовтня 2019 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу.

Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою від 25 листопада 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

11 грудня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до вимог пункту 2.1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року, мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, які мали вислугу на відповідних посадах станом на 01 квітня 2015 року 25 років та станом на 01 січня 2016 року 25 років 6 місяців. У разі відсутності на вказані дати 25 років та 25 років 6 місяців стажу роботи за спеціальністю пенсію за вислугу років призначають за наявності на дату набрання чинності Законом від 03 жовтня 2017 року 26 років 6 місяців роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідач вказує на те, що до спеціального страхового стажу, що визначає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909. Згідно з вказаним Переліком музичні школи одночасно передбачені у двох позиціях - «Освіта» та «Позашкільні навчальні заклади», відповідно до яких визначено різні переліки посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Відповідно до розділу 1 «Освіта» стаж роботи викладачем в музичній школі враховується до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, за умови, що музична школа відноситься до загальноосвітнього навчального закладу. Водночас, відповідно до статті 8 Закону України «Про загальну середню освіту» загальноосвітній навчальний заклад - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права громадян на загальну середню освіту.

Пунктом 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №433, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) відносяться до позашкільних навчальних закладів.

При цьому, згідно з вимогами розділу 6 «Позашкільні навчальні заклади» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до спеціального стажу робота педагогічних працівників та викладачів позашкільних навчальних закладів не зараховується, так як Переліком вони не передбачені.

Таким чином, з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_1 зараховано до спеціального стажу 20 років 8 місяців 22 дні (періоди її роботи з 15 серпня 1983 року по 31 грудня 1991 року, з 26 травня 2001 року по 31 грудня 2003 року та з 01 січня 2004 року по 02 вересня 2013 року), що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При ухваленні даного рішення суд зважає на положення частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Водночас, слід звернути увагу на частину 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якою датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, аналіз приписів статтей 243 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у разі постановлення рішення у письмовому провадженні воно має бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення строку розгляду відповідної справи; при цьому, дата ухвалення рішення в порядку письмового провадження має співпадати з датою складення повного рішення.

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 25 листопада 2019 року вирішено розгляд цієї справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (тобто, в письмовому провадженні), тому повний текст рішення складено до закінчення строку, встановленого частиною 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як свідчить запис у трудовій книжці ОСОБА_1 , 30 вересня 2019 року її звільнено з посади викладача по класу фортепіано в зв`язку із виходом на пенсію по вислузі років.

01 жовтня 2019 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 08 жовтня 2019 року заявниці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років. Вказане рішення обгрунтоване тим, що відповідно до вимог пункту 2.1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року, мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, які мали вислугу на відповідних посадах станом на 01 квітня 2015 року 25 років та станом на 01 січня 2016 року 25 років 6 місяців. У разі відсутності на вказані дати 25 років та 25 років 6 місяців стажу роботи за спеціальністю, пенсію за вислугу років призначають за наявності на дату набрання чинності Законом від 03 жовтня 2017 року 26 років 6 місяців роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Період роботи зараховується до спеціального стажу за умови, якщо особа працювала на відповідних посадах у відповідних закладах, установах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909. Згідно з Переліком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, музичні школи одночасно передбачені у двох позиціях - «Освіта» та «Позашкільні навчальні заклади», відповідно до яких визначено різні переліки посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Згідно із статутом музичні школи відносяться до позашкільних навчальних закладів. Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909, педагогічні працівники та викладачі позашкільних навчальних закладів не передбачені. При цьому, у рішенні зазначено, що згідно із поданими документами ОСОБА_1 зараховано до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, 20 років 8 місяців 22 дні. Отже, в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу заявниці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

За приписами статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Статтею 51 Закону визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

У розділі 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зазначено, що викладачі музичних шкіл відносяться до переліку тих закладів освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

З аналізу наведених вище приписів слідує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є наступні: досягнення певного віку (55 років) та наявність відповідного спеціального стажу роботи на посадах, визначених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Як свідчать матеріали справи, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років (станом на 01 жовтня 2019 року) їй виповнилося 55 років.

Водночас, підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» слугувала відсутність необхідного спеціального стажу, адже пенсійним органом зараховано ОСОБА_1 лише 20 років 8 місяців 22 дні спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

З відзиву на позовну заяву слідує, що відповідачем зараховано позивачці до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, наступні періоди її роботи: з 15 серпня 1983 року по 31 грудня 1991 року - у Ямпільській музичній школі викладачем по класу фортепіано; з 26 травня 2001 року по 31 грудня 2003 року - у Ямпільській районній загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів художньо-музичного профілю викладачем музичних інструментів; з 01 січня 2004 року по 02 вересня 2013 року - у Ямпільській районній загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів художньо-музичного профілю викладачем музичних інструментів.

Проте, пенсійним органом безпідставно не зараховано позивачці до спеціального стажу періоди її роботи в Ямпільській дитячій музичній школі з 01 січня 1992 року по 01 вересня 2000 року, в Ямпільській районній загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів художньо-музичного профілю з 01 вересня 2000 року по 25 травня 2001 року, а також в Ямпільській дитячій музичній школі з 03 вересня 2013 року по 30 вересня 2019 року, адже у вказані періоди ОСОБА_1 працювала у закладах і на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. При цьому, ані у рішенні відповідача, ані у відзиві на позовну заяву не зазначено підстав незарахування вказаних періодів до спеціального стажу, який надає позивачці право на пенсію за вислугу років. До таких висновків суд дійшов з огляду на те, що робота викладачем у Ямпільській дитячій музичній школі належить до закладів і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, адже про викладача музичної школи йдеться у розділ 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

З приводу посилань пенсійного органу у рішенні №48 від 08 жовтня 2019 року на те, що педагогічні працівники та викладачі позашкільних навчальних закладів, до яких відноситься і музична школа, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не передбачені, то суд звертає увагу на наступне.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про освіту" передбачено, що невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України «Про освіту» здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сім`єю, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами.

Згідно з частинами 3, 5 статті 12 Закону України "Про позашкільну освіту" заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту. Перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) визначені Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №433.

Загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи увійшли до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909.

Абзацом 3 частини 4 статті 21 Закону України "Про позашкільну освіту" визначено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно з Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, посади вчителів, викладачів всіх спеціальностей віднесено до категорії педагогічних працівників.

Таким чином, суд доходить висновку, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а стаж роботи викладачем у дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17, від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №686/19056/16-а .

За встановлених обставин відповідачем необгрунтовано не зараховано ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, періоди її роботи в Ямпільській дитячій музичній школі з 01 січня 1992 року по 01 вересня 2000 року, в Ямпільській районній загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів художньо-музичного профілю з 01 вересня 2000 року по 25 травня 2001 року, а також в Ямпільській дитячій музичній школі з 03 вересня 2013 року по 30 вересня 2019 року.

З приводу обраного позивачкою способу захисту порушеного права, що на її думку, слід вжити для відновлення такого права, то суд звертає увагу на таке.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи судового захисту, за допомогою яких можливо відновити порушені права та інтереси особи, що звернулася до суду. Серед таких способів наступні: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Водночас, частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом із тим, приписи статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України узгоджуються із положеннями частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, одержання особою бажаного результату та бути адекватним наявним обставинам. Водночас, винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Оскільки судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за вислугу років відповідачем всупереч нормам чинного законодавства прийнято рішення №48 від 08 жовтня 2019 року, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, тому суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права, як визнання протиправним та скасування даного рішення.

При цьому, на переконання суду, задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача, які полягали у відмові в призначенні пенсії, не призведе до ефективного захисту порушеного права позивачки. Разом із тим, дії пенсійного органу, пов`язані з відмовою в призначенні пенсії, мають вираження у формі рішення №48 від 08 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, то така є обгрунтованою та надасть ефективний захист порушеного права позивачки на пенсійне забезпечення.

При цьому, позовна вимога щодо необхідності зобов`язання відповідача зарахувати усі періоди роботи позивачки (а саме: з 16 серпня 1983 року по 31 серпня 2000 року, з 01 вересня 2000 року по 02 вересня 2013 року, з 02 вересня 2013 року по 30 вересня 2019 року) до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, підлягає задоволенню в частині, оскільки пенсійним органом все ж зараховано до спеціального стажу деякі з тих періодів, про які йдеться у прохальній частині позовної заяви, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком.

Відтак, відповідача слід зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дня її звернення за пенсією як того вимагає частина 1 статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто з 01 жовтня 2019 року, зарахувавши до спеціального стажу, який дає прав на пенсію за вислугу років, періоди її роботи в Ямпільській дитячій музичній школі з 01 січня 1992 року по 01 вересня 2000 року, в Ямпільській районній загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів художньо-музичного профілю (після перейменування - Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - гімназія міста Ямполя Вінницької області) з 01 вересня 2000 року по 25 травня 2001 року, а також в Ямпільській дитячій музичній школі з 03 вересня 2013 року по 30 вересня 2019 року.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в частині.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 384,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивачки, суд зважає на те, що позивачка звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 768,40 гривень. А тому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із викладеним та керуючись статтями 2, 5, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 08 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 жовтня 2019 року, зарахувавши до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, періоди її роботи в Ямпільській дитячій музичній школі з 01 січня 1992 року по 01 вересня 2000 року, в Ямпільській районній загальноосвітній спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів художньо-музичного профілю (після перейменування - Навчально-виховний комплекс: загальноосвітня школа І ступеня - гімназія міста Ямполя Вінницької області) з 01 вересня 2000 року по 25 травня 2001 року, а також в Ямпільській дитячій музичній школі з 03 вересня 2013 року по 30 вересня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 24.01.2020

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович