Справа № 320/6981/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08 січня 2020 року м.Київ № 320/6981/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду в порядку стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 604282,67 грн.

Ухвалою суду від 18.12.2019 позовна зава була залишена без руху, заявникові визначено десятиденний строк з моменту одержання її копії для усунення недоліків шляхом представлення суду позовної заяви, оформленої з дотриманням ст.ст.160, 161 КАСУ із зазначенням у ній обставин встановлення наявності у відповідача податкового боргу у сумі 604282,67 грн., його правової природи та надання доказів, якими підтверджені ці обставини; обґрунтованого розрахунку суми боргу із визначенням всіх його складових. При цьому, суд не приймає розрахунок, зроблений позивачем, оскільки останній не містить математичних дій щодо обчислення параметрів та характеристик математичних величин розрахунку (у розумінні поняття розрахунок); надання суду акту звірки податкового органу з даними відповідачки щодо розміру та структури боргу, а також підтверджуючих доказів його наявності (відомості бази даних реєстру платників податків; копії облікової картки платника податків; тощо); доказу одержання відповідачкою податкової вимоги від 30.08.2018 №Ф139193-52, оскільки у неналежно засвідченій копії довідки Укрпошти не вбачається до якого поштового відправлення вона відноситься; крім того вказане поштове відправлення за даними Укрпошти відсутнє; надання суду податкової вимоги та ППР, яке було ухвалено за наслідком її невиконання; подання доказу направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками; зазначення у позовній заяві місцезнаходження оригіналів письмових доказів, копії яких було долучено до позовної заяви; посвідчення копій документів долучених до справи згідно ч.5 ст.94 КАСУ. При цьому, суд звертає увагу позивача на відсутність у Стужука права на посвідчення копій документів, згідно довіреності від 20.11.2019 №10304/9/10-36-08-07.

Вказана ухвала була одержана позивачем та відверто ним проігнорована, про що останній зазначив у листі від 02.01.20.

Дослідивши наявні у справі докази та документи, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути, ураховуючи наступне:

у 1975 році, під час вирішення справи "Golder проти Сполученого Королівства" (№4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду. Таким чином, стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

В той же час, рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права, тому право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У зазначеній вище справі "Golder проти Сполученого Королівства" ЄСПЛ наголосив, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Під законними обмеженнями ЄСПЛ розглядає встановлені законом строки давності, заходи забезпечення позову та нормативне регулювання права звернення до суду.

У справі "Ashingdane проти Сполученого Королівства" (№ 8225/78, рішення від 28 травня 1985 року) Суд наголосив на необхідності пропорційного співвідношення між застосованими засобами реагування на неналежно подані звернення до суду і поставленою метою та підкреслив, що вирішення питання про наявність матеріальних передумов звернення особи до суду на стадії відкриття провадження у справі, не може свідчити про обмеження у доступі до правосуддя.

У даному випадку право на доступ до правосуддя було поставлено в залежність від особистої волі та рішення суб`єкта владних повноважень виконати чи не виконати вимоги судового рішення, яке набуло законної сили.

Прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 Судом вкотре підкреслено, що право на суд не є абсолютним та вказано, що "якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити перетворити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним".

Ця правова позиція підтримана і рішеннями Верховного Суду у справах №№ 705/3875/17 та 705/5060/18.

Так, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що "Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними.

Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності".

Суд нагадав, що "... національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції.

Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі "Кунерт проти Польщі", заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року)".

Далі Верховний Суд зазначив: "Отже, залишаючи позовну заяву без руху, позивач був поінформований про обов`язок виправити недоліки вказаної заяви, а саме: привести її зміст та форму до вимог процесуального законодавства. Отже, оскільки він (позивач) не подав позовну заяву, яка повинна відповідати вимогам закону, і таким чином, не вичерпав наявних засобів захисту свого права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення".

У зв`язку з цим варто також звернути увагу і на рішення Європейського суду у справі "Моннелл і Морріс проти Сполученого королівства", в якій ЄСПЛ висловив правову позицію про те, що обмеження доступу до суду з метою запобігання зловживанню процесуальними засобами може визнаватися таким, що має легітимну мету.

Також у рішеннях від 8 грудня 1983 року у справі "Аксен проти Німеччини", заява №8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі "Варела Ассаліно проти Португалії", заява №64336/01) судом вказано, що у певних випадках, при вирішенні справи, влада, керуючись "міркуваннями ефективності й економії часу розгляду справи має право допускати дії, яким встановлюється порядок розгляду справи та вирішення спору".

Крім того, у даному випадку варто також процитувати і рішення у справі Жоффр де ла Прадель проти Франції, посилання на яке останнім часом набуло ознак популярності. Звертаючи увагу на недопущення надмірного формалізму, Європейський суд разом з цим вказав на необхідність додержання процедурних передумов звернення до суду. Суд підкреслив, що "згідно Конвенції кожна держава-учасниця має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух". Саме ця справа була покладена в основу рішень Верховного Суду у справах №№ 705/3875/17 та 705/5060/18. При цьому, Верховний Суд не виявив під час її розгляду зайвого формалізму в частині виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву Головного управління ДПС у Київській області (код 43141377, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу, - повернути позивачеві.

Копію ухвали направити заявникові для відома.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.