Справа № 560/3873/19
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3873/19
РІШЕННЯ

іменем України

27 січня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Головного Управління Держпраці у Хмельницькій області від 04.11.2019 №22/235 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 250380,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.10.2019 Управлінням держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 (кафе "Рандеву").

Підставою перевірки згідно наказу від 09.10.2019 року №215 Управління Держпраці у Хмельницькій області слугував п. 33 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 та службові записки інспекторів праці.

Позивач зазначає, що повідомлення про проведення зазначеної перевірки він не отримував, тобто, Управління порушило порядок проведення зазначеної перевірки, оскільки його не було повідомлено у строки, визначені ст. 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" № 877-V про початок проведення планового заходу, у зв`язку з чим зазначена перевірка проведена управлінням Держпраці у Хмельницькій області протиправно.

Підставою для винесення означеної постанови стали такі обставини, виявлені в ході проведення інспекційного відвідування з питань оформлення трудових відносин: ФОП ОСОБА_1 укладені цивільно-правові договори з наступними особами: ОСОБА_2 , працює за договором з 03.10.2019 року з 10 год. до 18 год. та ОСОБА_3 , працює за договором з 02.10.2019 зі0 год. до 18 год.

Крім того, позивач вказує, що перевіряючими не пред`явлено свої службові посвідчення, не надано копію направлення, не внесено запису до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю), не поінформовано позивача про його права та не надано консультативної допомоги.

Позивач вважає, що відповідач неправомірно провів інспекційне відвідування та не врахував оформлення цивільно-правових відносин з вищевказаними особами, що призвело до прийняття протиправної постанови про накладення штрафу.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив в якому останній зазначає, що 09 жовтня 2019 року інспекторами праці Роздорожним В.О., Остапчук І.М. та Романюк Т.В. проведено згідно вимог п.33 Порядку №823 інформаційно-роз`яснювальний та моніторинговий захід - відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (кафе-бар АДРЕСА_1 ).

У ході відвідування за барною стійкою працювала одна особа, яка представилася ОСОБА_3 . При розмові з інспекторами праці вона повідомила, що не бажає укладати трудовий договір.

З`ясовані відомості в ході моніторингу стану додержання законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення трудових відносин, було викладено у формі службової записки керівнику Управління Держпраці для їх аналізу та прийняття рішення про здійснення інспекційного відвідування.

Керівник Управління Держпраці проаналізував відомості щодо моніторингу стану дотримання трудового законодавства у ФОП ОСОБА_1 й прийняв рішення про здійснення заходу контролю про що свідчить віза на службовій записці.

Згідно вимог пп.3 п.5 Порядку №823 однією із підстав для здійснення інспекційного відвідування є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Таким чином, підстава для здійснення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 чітко передбачена Порядком №823.

ФОП ОСОБА_1 у ході інспекційного відвідування надав письмові пояснення й зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють в нього "помічниками кухара". Режим роботи в них чітко визначений з 10.00 до 18.00 години.

У цивільно-правових договорах укладених з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в п. 1.1. передбачено, що вони виконують роботу "помічника кухара".

Відповідач вказує, що ні змістом вказаних договорів, ні актами прийому наданих послуг не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавець замовникові.

З огляду на викладене, посадовими особами Управління Держпраці вірно встановлено фактичні обставини справи при накладенні фінансової санкції на ФОП ОСОБА_1 , а матеріалами інспекційного відвідування підтверджується порушення суб`єктом господарювання вимог ст.24 КЗпП України.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що на підставі рішення керівника прийнятого за результатами аналізу інформації, що міститься у службовій записці начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення Роздорожного В.О. головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Остапчук І.М., головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю зайнятість та інших нормативно-правових актів Романюк Т.В. №150 від 09.10.2019, видано наказ від 09.10.2019 №215 про здійснення інспекційних відвідувань посадовими особами Управління ФОП ОСОБА_1 .

На підставі вказаного вище наказу посадовими особами відповідача видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 09.10.2019 №724/19 стосовно ФОП ОСОБА_1 .

В результаті проведеної перевірки відповідачем складено акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХМ2495/1748/АВ від 10.10.2019, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч. 1, 3 ст.24 КзпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним підрозділам про прийняття працівника на роботу" щодо не належного оформлення (відсутній наказ про прийняття на роботу, не повідомлено у встановленому порядку органи Державної податкової служби) трудових відносин із найманим працівником ОСОБА_3 в період з 02.10.2019 року по дату завершення інспекційного відвідування та ОСОБА_2 в період з 03.10.2019 по дату завершення інспекційного відвідування.

Управлінням Держпраці у Хмельницькій області 24.10.2019 винесено припис №ХМ2495/1748/АВ-П552, яким зобов`язано усунути зазначені вище порушення до 24.11.2019.

Позивач не погодившись з актом перевірки подав до відповідача заперечення на акт інспекційного відвідування фізичної особи яка використовує найману працю №ХМ2495/1748/АВ від 10.10.2019, в яких зазначив, що договори укладені з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не являються трудовими договорами, оскільки не містять ознак трудового договору, зокрема дані договори укладені на разове виконання чітко визначеної роботи, а саме: надання послуги щодо ОСОБА_3 , прибирання барної стійки та залу відвідувачів у кафе-барі, розташованого по пр АДРЕСА_1 , яке включає миття посуду, приладдя та обладнання, вікон; щодо ОСОБА_2 , послуги щодо генерального прибирання приміщення кухні у кафе-барі, розташованого по АДРЕСА_1 , яке включає миття посуду, приладдя та обладнання і не має систематичного характеру.

Позивачем на виконання вимог припису №ХМ2495/1748/АВ-П552 від 24.10.2019 вжито заходів та надано повідомлення щодо виконання припису до відповідача, однак посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.11.2019 №22/235, згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 250380,00 грн.

Позивач не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає, його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4-5 ст.2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877-V), заходи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення проводяться у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №877-V визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регламентує особливості процедури здійснення контрольних функцій органами Держпраці, є Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №823 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №823). Вказаним Порядком не передбачено таких форм здійснення державного контролю, як планові та позапланові перевірки, а ч.5 ст.2 Закону №877-V не зобов`язує забезпечувати відповідача до дотримання ч.1 ст.6 вказаного Закону, тому доводи позивача щодо відсутності визначеної ч.1 ст.6 Закону №877-V підстави перевірки є помилковими, оскільки така вимога не поширюється на органи Держпраці.

Згідно з п.33 Порядку №823 інспектор праці самостійно приймає рішення про необхідність відвідування роботодавця з метою інформування його та працівників про найбільш ефективні способи додержання законодавства про працю, моніторингу стану його додержання, у тому числі щодо оформлення трудових відносин

Відповідно до п.3 Порядку №823 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно вимог пп.3 п.5 Порядку №823 однією із підстав для здійснення інспекційного відвідування є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

З`ясовані відомості в ході моніторингу стану додержання законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення трудових відносин, було викладено у формі службової записки керівнику Управління Держпраці для їх аналізу та прийняття рішення про здійснення інспекційного відвідування.

Керівник Управління Держпраці проаналізувавши відомості щодо моніторингу стану дотримання трудового законодавства у ФОП ОСОБА_1 прийняв рішення про здійснення заходу контролю про що свідчить віза на службовій записці, копія якої міститься в матеріалах справи.

Таким чином, підстава для здійснення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 чітко передбачена Порядком №823, а тому твердження позивача стосовно того, що підставою для проведення інспекційного відвідування у нього інспекторами праці слугував п.33 Порядку №823, є помилковим.

Отже, призначення та проведення інспекційного відвідування відповідає чинному законодавству, оскільки було проведено на підставі рішення (наказу) керівника органу контролю, за повідомленням посадовими особами ознак порушень законодавства, що зазначені у службовій записці. Тому безпідставними є доводи позивача з цього приводу.

Згідно з п.п.3 п.11 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення мають право наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.

У постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року по справі №815/3203/15 зазначено, що підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку. З урахуванням викладеного, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб`єктивних прав та обов`язків особи.

Вирішуючи питання про наявність/відсутність в межах спірних правовідносин порушеного права /інтересу позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1-3 ст. 840 ЦК України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків. Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

Статтею 858 ЦК України визначено відповідальність підрядника за неналежну якість роботи.

У пунктах 40-42 постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 зроблено правовий висновок про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята відповідачем за допущення до виконання робіт працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудових договорів.

Вказані особи надавали послуги для ФОП " ОСОБА_1 " на підставі цивільно-правових договорів, що містяться в матеріалах справи.

Цими договорами визначалось, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Замовник забезпечує виконавця усім необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором.

Факт виконання зазначених цивільно-правових договорів підтверджується доказами оплати виконавцям робіт до цивільно-правових договорів від 02.10.2019 та 03.10.2019 зокрема, відомості про отримання ними винагороди за жовтень 2019 року, а також акти приймання-передачі виконаних робіт до вказаних договорів, та надано докази сплати нарахованих податків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно цивільно-правових договорів, зокрема щодо нарахування та сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, військового збору та податку на прибуток, що підтверджується копіями квитанцій по вказаним цивільно-правовим договорам.

Таким чином, цивільно-правові договори від 03.10.2019 б/н, та від 02.10.2019 б/н, які укладені між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповідають ознакам цивільно-правового договору та фактично виконувались їх сторонами.

Суд звертає увагу представників сторін на той факт, що цивільно-правові договори від від 03.10.2019 б/н, та від 02.10.2019 б/н сторонами недійсними чи неукладеними не визнавалися.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивачем не порушено вимоги ч.3 ст.24 КЗпП України внаслідок укладення цивільно-правових договорів з відповідними особами (виконавцями).

Крім того, суд зазначає, що вказані цивільно-правові договори ознак трудового договору, передбачених частиною першою статті 21 КЗпП України, не мають, їм притаманні ознаки цивільно-правового договору, оскільки оплачується не сам процес праці, а його результат, який оформляється актами наданих послуг, оплата проводиться тільки на підставі актів, а виконавець не підкоряється правилам внутрішнього трудового розпорядку та сам організовує свою роботу.

Стосовно зазначення відповідачем в акті інспекційного відвідування про те, що робота за договорами належить до одного з видів господарської діяльності позивача, то суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обмежень на укладання цивільно-правових договорів у разі, якщо відповідні послуги стосуються основної діяльності суб`єкта господарювання. Аналогічна правова позиція викладена у п.32 Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі №160/8664/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За ч.ч.1-2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Перевіривши юридичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що оскільки відповідачем не доведена правомірність оскаржуваної постанови, її протиправність підтверджена належними та допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області від 04.11.2019 №22/235 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 250380,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2503 (дві тисячі п`ятсот три) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Камянецька, 74,Хмельницький,Хмельницька область,29013 , ідентифікаційний код - 39793137)

Головуючий суддя О.П. Шевчук