Справа № 760/32735/19
Суддя: Жовноватюк В. С.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді - Жовноватюк В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Назарука Ігора Руслановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1782280 від 23.11.2019 і закрити провадження у справі, мотивуючи свої вимоги наступним.

23.11.2019 постановою інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Назарука І.Р. позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що 23.11.2019 о 12.27 годині позивач, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz GLE350D, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Пилиповичі рухався зі швидкістю 85 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 35 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась за допомогою приладу «TruCam».

Позивач зазначає, що ніяких порушень він не допускав. Відповідач зупинив його та безпідставно притягнув до адміністративної відповідальності, оскільки позивач, керуючи транспортним засобом, дотримувався вимог дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» та не порушив пункт 12.4 ПДР України.

Крім того, позивач акцентує увагу суду на тому, що швидкість руху його автомобіля вимірювалась відповідачем із застосуванням лазерного вимірювача швидкості «TruCam» із серійним номером НОМЕР_2 , під час візуального огляду якого позивачем було виявлено відсутність на вказаному пристрої відбитку повірочного тавра або пломби, про що позивач одразу повідомив відповідача.

Позивач просить врахувати під час ухвалення рішення положення наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів" № 193 від 08.02.2016, згідно із якими в разі, якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено, чи свідоцтво про повірку втрачено, - засіб вимірювальної техніки вважається не повіреним,

Позивач стверджує, що показники швидкості руху його автомобіля, отриманні за допомогою пристрою «TruCam» серійний номер ТС 000545, не є належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри був належним чином не повірений (відсутня пломба або повірочне тавро), а тому суд взагалі, за його переконанням, не повинен брати до уваги дані показники вимірювача швидкості «TruCam» серійний номер ТС 000545 під час ухвалення рішення, а інших доказів, які підтверджували б факт вчинення позивачем даного правопорушення, у постанові не зазначено.

Ваажає, що належних і допустимих доказів, які б вказували на вчинення ним правопорушення, немає.

Крім того, позивач стверджує, що відсутні докази того, що фіксація порушення позивачем ПДР України відбулася в межах дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» та дорожнього знаку 5.46 «Кінець населеного пункту». З огляду на те, що фотофіксація автомобіля відбулася на відстані 155,3 метри, то є підстави вважати що вказана фіксація швидкості відбулася до початку дії дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту».

Позивач також зазначає, що відповідач не мав права розглядати справу на місці.

З цих підстав просить позов задовольнити (а.с.2-5).

Відповідно до ст.ст.12, 257 КАС України розгляд справи відбувається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач зазначає про те, що 23.11.2019 ним під час несення служби на автодорозі М-06 Київ-Чоп за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000545) було виявлено порушення ПДР України, яке полягало в тому, що водій транспортного засобу Mersedes-Benz GLE350D, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 85 км/год і при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 35 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР, що підтверджується записом із лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000545.

Відповідач подав сигнал про зупинку транспортного засобу, підійшов до водія, яким виявився позивач, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив водія пред`явити документи. Після цього, відповідач прийняв рішення про складання адміністративних матеріалів відносно позивача за порушення вимог п.12.4 ПДР України та виніс постанову за ч.1 ст.122 КУпАП про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Відповідач стверджує, що доказом перевищення позивачем швидкості руху є відповідний запис з приладу TruCam LTI 20/20 ТС000545, на якому зафіксовано швидкість руху транспортного засобу позивача.

При цьому, використання вказаного приладу без пломби або повірочного тавра відповідач вважає правомірним, посилаючись на положення наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів" №193 від 08.02.2016, згідно із якими опломбування лазерних вимірювачів швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 не передбачено експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими нормативними документами. Наполягає на тому, що пристрій сертифікований.

Також відповідач, посилаючись на вимоги ПДР України, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Закону України «Про дорожній рух», статтей 258, 276, 283 КУпАП та відповідну практику Верховного суду, вважає правомірним скорочений розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці вчинення правопорушення без складання щодо нього протоколу у справі про адміністративне правопорушення (а.с.20-23).

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожньогоруху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію»поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно із нормами Конституції України та Закону України «Про Національну поліцію»поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до ст.7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2019 інспектором 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Назаруком І.Р. винесено постанову серії ЕАК № 1782280 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн (а.с.12).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що суть правопорушення, за яке позивача піддано адміністративному стягненню, полягає в тому, що позивач 23.11.2019 о 12.27 годині в с. Пилиповичі, керуючи автомобілем Mersedes-Benz GLE350D, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив пункт 12.4 ПДР, допустивши порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), швидкість руху вимірювалась приладом «TruCam ТС000545».

Відповідно до ст. 222 КУпАПоргани Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У пункті 1.3 Правил дорожнього рухузазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч. 1 статті 122 КУпАПперевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі»передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно із п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Так, позивач стверджує про відсутність правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 .

В той же час, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Дійсно, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не згадується в нормах чинного законодавства України.

Прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 №437 і становить 1 рік.

Проведення періодичної, позачергової повірок ЗВТ та повірки після ремонту передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 №193 (надалі - Порядок).

Відповідно до вимог зазначеного Порядку повірка ЗВТ проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, державними підприємствами, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадять метрологічну діяльність, та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки ЗВТ. Повірку ЗВТ проводять згідно з методиками повірки, які містяться в нормативно-правових актах або національних стандартах.

Відповідно до пункту 3 розділу IV зазначеного Порядку оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: 1) позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. На вимогу заявника можливе поєднання зазначених видів засвідчення результатів повірки; 2) свідоцтво про повірку ЗВТ може бути оформлене: на паперовому носії; в електронній формі - у разі дотримання вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та цього Порядку.

Підпунктом 16 пункту 3 розділу IV зазначеного Порядку передбачено, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено чи свідоцтво про повірку втрачено, ЗВТ вважається неповіреним.

Відповідачем до відзиву на позов долучено копію Свідоцтва про законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 21.12.2019 № 22-01/13716 на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000545 (а.с.28), зі змісту якого вбачається, що вказаний прилад відповідає вимогам технічної документації. Крім того, зазначене свідоцтво містить на собі відбиток повірочного тавра, що повністю узгоджується із вимогами пункту 3 розділу IV зазначеного Порядку щодо оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту шляхом оформлення свідоцтва про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Водночас, опломбування лазерних вимірювачів швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 не передбачено експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими нормативними документами.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що неправомірним є використання відповідачем лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000545 без відповідного повірочного тавра на самому приладі.

Разом з тим, відповідно до положень ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказуючи правомірність винесеної відповідачем щодо позивача постанови, відповідач надав суду диск та роздруковану фотокартку лазерного вимірювача швидкості TruCAM Серійний № ТС000545 із зображенням автомобіля Mersedes-Benz GLE350D, д.н.з. НОМЕР_1 , та зазначенням швидкості 85 км/год та диск з записом з лазерного вимірювача.

Водночас, судом встановлено, що у Реєстрі затверджуваних типів ЗВТ внесений інший тип вимірювальної техніки - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM ІІ.

Більше того, оскаржувана позивачем постанова містить посилання на застосування працівником поліції, відповідачем по справі, вимірювача швидкості «Trucam 000545».

Тобто, судом встановлено розбіжність у назвах лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів, який має відповідне свідоцтво, який міститься у Реєстрі та який зазначено у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також згідно із вимогами п. 4 Розділу ІІ Порядку до реєстру вносяться відомості щодо назви та умовного позначення типу ЗВТ. Проте, у порушення цієї вимоги та приписів ст. 16 вищезазначеного Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», судом не вбачається, що не повна та скорочена назви вимірювача швидкості TruCAM були приведені у відповідність, що унеможливлює прийти до однозначних висновків про ідентичність вимірювальних засобів швидкості, про який йде мова у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13716, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 21.12.2019, та того засобу вимірювальної техніки, який було застосовано відповідачем при фіксації швидкості руху автомобіля позивача.

Водночас за змістом ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, законодавцем визначено правові ознаки об`єктивної сторони адміністративних правопорушень у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема час і місце їх вчинення.

Разом з тим, під час судового розгляду не встановлено підтвердження перевищення позивачем швидкості саме у вказаний в постанові час - 12 год. 27 хв., оскільки у наданому до суду файлі із фото _х8000_1123_122108.jmt від 23.11.2019, на якому нібито зафіксовано час порушення позивачем швидкісного режиму, міститься час фотозйомки 12 год. 21 хв. Водночас в постанові серії ЕАК №1782280 зазначено інший час фіксації порушення швидкісного режиму 12 год. 27 хв. При цьому, відтворене на фото зображення дорожньої обстановки та навколишнього середовищ не свідчить про те, що транспортний засіб позивача та його швидкість було зафіксовано відповідачем у межах населеного пункту.

Наведене, а також те, що з наданих відповідачем доказів неможливо прийти до однозначних висновків про ідентичність вимірювальних засобів швидкості, про який йде мова у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13716, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 21.12.2019, та того засобу вимірювальної техніки, який було застосовано відповідачем при фіксації швидкості руху автомобіля позивача, ставить під сумнів обставини, наведені в оскаржуваній постанові та свідчить про неналежність зазначеного доказу.

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що він у вказаний у постанові час вчинення правопорушення, керуючи транспортним засобом, дотримувався вимог дорожнього знаку 5.45 «Початок населеного пункту» та не порушив пункт 12.4 ПДР України.

Щодо доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку передбачено спеціальну спрощену процедуру приятгнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалось. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП.

Відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому зазначені доводи позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази суду надають учасники справи (ч.3 ст.77 КАС України).

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззапереченим доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В свою чергу, відповідачем не надано суду належних та допустмих доказів законності та обгрунтованості оскаржуваного рішення.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного проступку провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

П.3 ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.11.2019 серії ЕАК № 1782280, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа про вказане адміністративне правопорушення закриттю

Керуючись ст.ст. 5-7, 9, 77, 90, 241-247, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Назарука Ігора Руслановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 1-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Назарука Ігора Руслановича серії ЕАК №1782280 від 23.11.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С.Жовноватюк