Справа № 160/13221/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до головного управління територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 05.11.2019 року№ 60149393, винесену держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
16 січня 2020 року на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 року зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.01.2014 по 05.02.2016 в сумі 8431,38 грн.
Позивач повідомив відповідача, що виплати компенсації втрати частини пенсії ОСОБА_1 буде проведено відповідно до Порядку визначеному Постановою № 649.
Проте відповідачем не враховано отриману інформацію та винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин боржником рішення.
На думку представника позивача, такі дії відповідача є протиправними, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року відповідачу запропоновано надати відзив, проте відповідач правом на надання відзиву не скористався.
Згідно з ч.ч.1, 2, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.
Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі (ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України).
Сторони належним повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року № 160/8522/18 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 року у справі № 160/8522/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Підіпригори задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області у відмові ОСОБА_1 в нарахуванні та виплати компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

- зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.01.2014 по 05.02.2016 в сумі 8431,38 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 24 червня 2019 року.

А виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом 30.08.2019 року видано виконавчий лист № 160/8522/18.

25.09.2019 року державним виконавцем ухвалена постанова про накладення штрафу відкриття виконавчого провадження, яка направлена на адресу головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

10.10.2019 року за вих. № 20700/08-01/26 від 09.10.2019 року на адресу відділу примусового виконання рішень надійшов лист від головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому зазначено, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 року буде виконана відповідно до Порядку визначеному Постановою № 649, а саме: виплата компенсації втрати частини пенсії ОСОБА_1

05.11.2019 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнята постанова про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду на головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Постанову про накладення штрафу від 05.11.2019 року отримана головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 06.11.2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись з діями відповідача щодо прийнята постанови про накладення штрафу від 05.11.2019 року у розмірі 5100,00 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері виконання судових рішень регулюються нормами Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996р, Закону України "Про виконавче провадження" №1404 VIII від 02.06.2016 р., Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 р., тощо.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до ст.86 КАС України, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини «Проніна проти України» (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд зробив висновок про можливість винесення законного і об`єктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016 № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При цьому, суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, ч.1, 2 ст. 75 якого визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV) у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу, від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України, суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення, тому на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Зважаючи на викладене, покладені судом зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.01.2014 по 05.02.2016 в сумі 8431,38 грн., виконані головний управлінням Пенсійного фонду України в Дніпроптеровській області в порядку, встановленому судовим рішенням, в межах повноважень, покладених на управління пенсійного фонду.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства (п.п. 20, 29 ст. 116 Бюджетного кодексу України).

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, часткове невиконання рішення суду ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, суд зауважує, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а (провадження №К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 року по справі № 757/29541/14-а (провадження №К/9901/12146/18).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладені обставини справи, суд зробив висновок, що державним виконавцем, на час прийняття оскаржуваної постанови, не було досліджено усіх обставин виконання боржником судового рішення, внаслідок чого застосування до позивача штрафної санкції є передчасним.

Суд також зазначає, що здійснивши аналіз оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 05.11.2019 р. ВП № 60149393 в розмірі 5100,00 грн. відповідачем не було будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.73-79 КАС України доведено підстав для винесення такої постанови з урахуванням того, що відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для накладення штрафу на боржника є невиконання судового рішення останнім без поважних причин.

З урахуванням зазначеного вище, суд зробив висновок, що державним виконавцем під час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 05.11.2019 р. ВП № 60149393 в розмірі 5100,00 грн. відносно позивача за невиконання виконавчого листа № 160/8522/18 виданого 30.08.2019 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом начебто без поважних причин, відповідачем не було враховано вищезазначених обставини, як-то: відсутність відповідного фінансування із державного бюджету, що є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, позивачем обґрунтовані свої доводи належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України протиправного характеру оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 05.11.2019 р. ВП № 60149393 в розмірі 5100,00 грн., а відтак, оскаржувана постанова, з огляду на ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є прийнята відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене вище рішення, що свідчить як про протиправний характер оскаржуваної постанови, так і порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача, а також не виключає наявності правових підстав для задоволення позовних вимог головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.

Вирішуючи питання про сплату судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з платіжним доручення від 06.12.2019 року № 6513 за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн., 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовної заяви головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зробив висновок про наявність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у розмірі 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн., 00 коп.).

Керуючись ст. 241-246, 293, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, вул. Набережна Перемоги, 29, м. Дніпро, ) до головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-а, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 05.11.2019 року № 60149393, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Стягнути на користь головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, вул. Набережна Перемоги, 29, м. Дніпро, ) за рахунок бюджетних асигнувань з головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 21-а, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук