Справа № 160/8840/19
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2020 року Справа № 160/8840/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняШпоти Я.С.
представника позивача представника відповідача Чехута В.М. Кекуатова Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" до Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення,-
11 вересня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 21.08.2019 року за № UA110180/2019/400063/1 щодо коригування митної вартості товарів;
- судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з метою оформлення товарів (промислова арматура для трубопроводів в асортименті) ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" подало до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію № UA 110180/2019/414137 від 20.08.2019 року, в якій заявлена митна вартість 276 906,3 гривень разом із необхідними документами, які підтверджують ціну на товар за ціною договору. Однак, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідачем не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та прийнято рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України, а також відмовлено у прийнятті митної декларацій шляхом оформлення Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. На думку позивача, для підтвердження митної вартості товару декларантом було надано весь пакет документів, які надають можливість встановити механізм формування ціни на товар згідно контракту та підтверджують дану ціну. Зважаючи, що в поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару щодо ціни яка підлягала сплаті за цей товар, позивач вважає, що Рішення про коригування митної вартості товарів № UA110180/2019/400063/1 від 21.08.2019 року є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 26 вересня 2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче засідання, яке за згодою сторін було продовжено на 30 днів.
24 жовтня 2019 року представником відповідача до суду було надано відзив на позов, в якому Дніпропетровська митниця ДФС проти задоволення позову заперечує, оскільки за результатами перевірки документів, наданих до митного оформлення позивачем, виявлені розбіжності, які позивачем так і не були усунуті в ході консультацій. Враховуючи встановлену у наданих документах невідповідність відомостей, виявлених під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товару вказане унеможливило проведення обчислення заявленого рівня митної вартості за обраним декларантом методом визначення митної вартості, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято оскаржуване рішення. Також відповідач повідомив, що у зв`язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Дніпропетровської митниці було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості та митну вартість скориговано до рівня ціни шляхом здійснення розрахунку. Вважає, що Рішення про коригування митної вартості товару було прийнято у відповідності до норм Митного кодексу України і підстави для його скасування відсутні.
30 жовтня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав свою позицію викладену у позові та зазначив свої обґрунтування щодо компенсації витрат на правничу допомогу, здійснених на підставі договору із адвокатським об`єднанням.
Не поголившись із доводами позивача, 07 листопада 2019 року представником відповідача подано заперечення проти відповіді на відзив, в яких відповідач підтримав свою позицію викладену у відзиві на позов та зазначив свої заперечення щодо компенсації витрат на правничу допомогу.
26 грудня 2019 року ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 16.01.2020 року.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовної заяви, з огляду на викладені у відзиві обставини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
05 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" (Україна, покупець) та компанією KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD Китай (Продавець), було укладено контракт на поставку продукції № СН 019/16 (надалі - Контракт) та 21 березня 2018 року Додаткова угода № 1 до Контракту. Товар (промислова арматура для трубопроводів в асортименті) ввезено на митну територію України згідно специфікації № 14 від 07 травня 2019р.
Так, позивач 20 серпня 2019 звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС з метою здійснення митного оформлення товару шляхом електронного декларування та подав електронну митну декларацію № UA 110180/2019/414137 в якій було заявлена митна вартість товару (промислова арматура для трубопроводів в асортименті) загальною вартістю 276 906,3 грн. - за ціною Контракту.
Згідно Контракту № СН 019/16 від 05.05.2016р., товар постачається на комерційних умовах поставки CIF порт Одеса. У пункті 5.2 Додаткової угоди № 1 від 21.03.2018 року до Контракту, зазначено умови оплати 30% передплата до початку виготовлення Товару (протягом 10 банківських днів) у відповідності до Попереднього інвойсу (проформа інвойс); 70% передплата після відвантаження Товару і отримання копії коносаменту у відповідності до Комерційного інвойсу.
Митна вартість товару заявлена була позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
Зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що у зв`язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та розбіжності, що слугували підставою для невизнання митної вартості товарів та її коригування і полягають у наступному:
1). Надана до митного контролю сканкопія Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 неналежної якості, що ускладнює дослідження його змісту. Необхідно надати зазначений документ в належній якості;
2). Відповідно до п.4.2 Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 (далі - Контракт) ціна Товару, що постачається за дійсним Контрактом встановлюється в доларах США та включає вартість тари, пакування та маркування Товару. Відомості щодо включення до ціни товару інших складових (навантаження, транспортування, перевантаження тощо), визначених частиною десятою ст.58 МКУ, у Контракті не зазначені. Зазначене свідчить про наявність обґрунтованих підстав вважати, що до ціни товару не включені всі складові, передбачені положеннями частини десятої ст.58 МКУ;
3). Відповідно до п.5.2 Контракту, в редакції додаткової угоди від 21.03.2018 №1 зазначено умови оплати 30% передплата до початку виготовлення Товару (протягом 10 банківських днів) у відповідності до Попереднього інвойсу (проформа інвойс); 70% передплата після відвантаження Товару і отримання копії коносаменту у відповідності до Комерційного інвойсу. Згідно платіжного доручення від 19.07.2019 оплата 30% здійснена 19.07.2019 вже після відвантаження товару (дата коносамента 28.06.2019), що не відповідає умовам п.5.2 Контракту. Також порушений 10-денний термін оплати від дати проформи інвойсу від 15.05.2019 №14/2019;
5). Поставка партії товарів здійснюється на підставі контракту з виробником KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD № CH 019/16. Декларантом у графі 44 ЕМД зазначено код угоди - 4104. У електронному інвойсі у графі виробник зазначено KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD. При цьому, у товаросупровідних документах зазначено KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD-виключно як продавець. Таким чином, відомості щодо виробника товару, заявленого декларанта документально не підтверджені.
На підставі частини 7 статті 55 Митного кодексу України товари було випущені у вільний обіг за митною декларацією: UA110180/2019/414240 від 21.08.2019р. зі сплатою митних платежів за заявленою декларантом митною вартістю товарів та із наданням фінансових гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України. Таким чином позивач, дотримуючись строків визначених чинним законодавством, сплатив суму, нараховану відповідачем до сплати у розмірі 134 513,05 грн. Сплата підтверджується платіжним дорученням №123 від 21.08.2019 року на суму 134 024,19 грн., залишок суми у розмірі 488,86 грн. був перерахований з авансових платежів (передоплати) з депозитного рахунку підприємства, який відкритий на митниці.
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
У відповідності до частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За приписами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.
Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Разом з тим, відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Тобто, відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також згідно з частиною 6 статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Так, однією з підстав для здійснення відповідачем спірного коригування митної вартості стало встановлення відповідачем обставин, що документи, подані для підтвердження заявленої митної вартості товарів, містять розбіжності, числові значення складових митної вартості товарів, які є обов`язковими при її обчисленні, не підтверджені документально та заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме те, що надана до митного контролю сканкопія Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 неналежної якості, що ускладнює дослідження його змісту, а тому позивачу необхідно було надати зазначений документ в належній якості.
Проте, як було зазначено позивачем та не заперечувалось відповідачем, 20.08.2019 року в рамках проведення консультації, позивач, повторно надав до митного органу копію Контракту №СН 019/16 від 05.05.2019 року, а тому посилання митного органу на те, що контракт неналежної якості може впливати на загальну суму митних платежів є безпідставним.
Другою підставною для здійснення відповідачем спірного коригування митної вартості стало те, що відповідно до п.4.2 Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 (далі - Контракт) ціна Товару, що постачається за дійсним Контрактом встановлюється в доларах США та включає вартість тари, пакування та маркування Товару. Відомості щодо включення до ціни товару інших складових (навантаження, транспортування, перевантаження тощо), визначених частиною десятою ст.58 МКУ, у Контракті не зазначені. Зазначене свідчить про наявність обґрунтованих підстав вважати, що до ціни товару не включені всі складові, передбачені положеннями частини десятої ст.58 МКУ.
Так, відповідно до п. 3.1. Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 товар постачається на комерційних умовах поставки CIF порт Одеса, України у відповідності до «Інкотермс-2010».
Відповідно до Інкотермс-2010 CIF ("фрахт/перевезення та страхування оплачено до (назва місця призначення)" означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які додаткові витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки у вищезазначений спосіб. За умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.
Таким чином, поставка товару на умовах CIF зобов`язує продавця оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення, забезпечити страхування на користь покупця та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.
З урахуванням вказаного поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (навантаження, транспортування, перевантаження тощо), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.
Відтак, додаткові витрати на транспортування товару ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" не понесло, а тому зазначена підстава для коригування митної вартості товарів є необґрунтованою.
Третьою підставною для здійснення відповідачем спірного коригування митної вартості стало те, що відповідно до п.5.2 Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 в редакції додаткової угоди від 21.03.2018 №1 зазначено умови оплати 30% передплата до початку виготовлення Товару (протягом 10 банківських днів) у відповідності до Попереднього інвойсу (проформа інвойс); 70% передплата після відвантаження Товару і отримання копії коносаменту у відповідності до Комерційного інвойсу. Згідно платіжного доручення від 19.07.2019 оплата 30% здійснена 19.07.2019 вже після відвантаження товару (дата коносамента 28.06.2019), що не відповідає умовам п.5.2 Контракту. Крім того, як вважає відповідач, порушений 10-денний термін оплати від дати проформи інвойсу від 15.05.2019 №14/2019.
Надаючи оцінку вказаному доводу відповідача, суд зазначає, що дійсно, відповідно до п.п. 5.2. п. 5.1. додаткової угоди від 21.03.2018 №1 до Контракту від 05.05.2016 № СН 019/16 зазначено умови оплати: 30% передплата до початку виготовлення Товару (протягом 10 банківських днів) у відповідності до Попереднього інвойсу (проформа інвойс); 70% передплата після відвантаження Товару і отримання копії коносаменту у відповідності до Комерційного інвойсу.
Так, позивачем до митного органу крім іншого було подано банківські платіжні документи, що стосуються товар, а саме платіжне доручення (свіфт) від 19.07.2019 року на суму 12 691,11 Доларів США, що як вказав позивач і є авансом у розмірі 30 % загальної суми за партію товару. Оплата згідно платіжного доручення (свіфт) від 30.07.2019 року на суму 29 612,58 Доларів США - є оплата вартості товару в розмірі 70 % від загальної суми за партію товару, а тому вищезазначене ніяк не може бути підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості товару.
Також, суд вважає безпідставним посилання митного органу на те, що пропущено строк в 10 днів - умов оплати відповідно до п. 5.2 Контракту у відповідності погоджених умов контракту, тому що загальна сума оплати за товар не змінилась, а отже ніяким чином це не впливає на суму митних платежів. Тим більше, що оплата була здійснена в повному обсязі та сторони - Продавець та Покупець не мають жодних претензій до оплати за товар.
Сумісна підведена сума платіжних доручень свіфт від 19.07.2019 року на суму 12 691,11 доларів США, свіфт від 30.07.2019 року на суму 29 612,58 доларів США, заявлених до митного оформлення, відповідає сумі комерційного інвойсу від 15.05.2019 року №14/2019 на суму 2 303,59 доларів США, а тому зазначену підставу для коригування митної вартості товарів суд вважає також необґрунтованою.
Відомості, які вносяться до страхового полісу повинні дозволити ідентифікувати експортну операцію конкретної поставки товару, отже відсутність контракту який начебто не було надано не є підставою для коригування митної вартості товару.
Твердження митного органу про те, що в страховому полісі є посилання на контракт, який не надано митному органу, спростовується тим, що вказаний документ № 14/2019 позивачем було надано і це є проформа-інвойс, а тому зазначена підстава для коригування митної вартості товарів є необґрунтованою та застосованою відповідачем безпідставно.
Також, суд вважає недоведеною митним органом підставу для коригування митної вартості товару, а саме те, що відомості щодо виробника товару, заявленого декларанта документально не підтверджені, тому що поставка партії товарів здійснюється на підставі контракту з виробником KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD № CH 019/16, тоді як декларантом у графі 44 ЕМД зазначено код угоди 4104, а у електронному інвойсі у графі виробник зазначено KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD. При цьому, у товаросупровідних документах зазначено KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD - виключно як продавець.
Так, у сертифікаті про походження товару від 31.07.2019 року № С19GDDGMY0160756 у графі «Експортер», «Декларація Експортера» є посилання на компанію Dongguan Huifa lmport and Export CO.LTD Китай.
Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що товар, який зазначений при ввезені по Контракту № СН 019/16 від 05.05.2016 року зареєстрований в торгово-промисловій палаті Китаю. Компанія KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD не має дозволу та права на реєстрацію товарів в торгово-промисловій палаті Китаю. Такий дозвіл має компанія Dongguan Huifa lmport and Export CO.LTD Китай, якою було зареєстровано сертифікат походження товару в торгово-промисловій палаті та надано KANG DA PIPE FITTINGS CO., LTD, для використання в своїй діяльності. Діючим законодавством Китаю не заборонено використання сертифікату походження товару, який зареєстрований на іншу юридичну особу, та може використовуватися юридичною особою у якої даний сертифікат відсутній.
Крім того, суд вважає, що підтвердження постачальника товару, який має реєстрацію в торгово-промисловій палаті ніяк не впливає на числове значення товару, який завозиться на територію України.
Щодо посилань митного органу на те, що декларантом в повному обсязі не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товару, а саме: за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару - суд зазначає наступне.
Крім того, в межах проведених консультацій позивачем було надано до митного орану сертифікат походження товару, чотири сертифікати відповідності товару, пакувальний лист від 25.06.2019 року, а також специфікація № 14 від 07.05.2019 року.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, право органу доходів і зборів на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок з приводу застосування цих положень Митного кодексу України викладено у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-127а15.
Однак всупереч вищевказаним вимогам Закону, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Отже, сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.
Щодо посилання відповідача, що під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, а саме за МД від 05.07.2019 №UA110180/2019/411413 та за МД від 05.07.2019 №UА100110/2019/181057, суд зазначає, що використання митним органом відповідних митних декларацій є необґрунтованим, оскільки не відомо на яких умовах здійснювалась поставка товару за вказаними митними деклараціями.
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Суд зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість.
Відповідач не довів законність застосування методу ідентичності при встановленні митної вартості товару, оскільки в даному випадку вартість товару відповідно до ст. 57, 59 МКУ повинна визначатися за ціною договору (контракту) - за основним методом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, якими мотивоване спірне рішення митного органу про коригування митної вартості товару від 21.08.2019 року за № UA110180/2019/400063/1, не має жодного відношення до саме числового визначення заявленої ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" митної вартості та носить формальний характер.
Відповідно до наявних даних, визначена митним органом митна вартість товару, ґрунтується на раніше визнаній органом ДФС вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами.
Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, у зв`язку з чим, вбачається безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не наведено доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 21.08.2019 року за № UA110180/2019/400063/1 прийнято без урахуванням усіх обставин та без дотриманням норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності рішення Дніпропетровської митниці ДФС, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження сплати судового збору позивачем надано платіжне доручення №2814 від 06.09.2019 року про сплату судового збору у сумі 4 035,42 грн.
За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Дніпропетровської митниці ДФС на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4 035,42 грн.
Також, 30.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначив прохання вирішити питання про розподіл судових витрат у справі № 160/8840/19, зокрема, щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.
07.11.2019 року до суду від представника Дніпропетровської митниці ДФС надійшло заперечення проти відповіді на відзив в якому серед іншого представник відповідача заперечував проти стягнення судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В обґрунтування заперечень зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., на думку представника відповідача, є завищеним та не співмірним зі складністю справи, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Крім того, вказує, що в рахунку від 30.08.2019 року на оплату юридичних послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 01.06.2018 року та у платіжному дорученні від 02.09.2019 року № 806 відсутнє посилання на специфікацію від 30.08.2019 року № 12 до Договору.
Так, ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із п. п. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" у справі №160/8840/19 здійснювала адвокат Чехута Вікторія Миколаївна, що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3890 від 11.09.2018 року та є працівником Адвокатського об`єднання ВіннерЛекс.
Судом встановлено, що між Адвокатським об`єднанням ВіннерЛекс та ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.06.2018 року.
Відповідно до пункту 1.1.; 1.2. Договору - Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором (далі іменована «Правова допомога», «Послуги»), а Клієнт зобов`язується оплатити відповідно до умов Договору надану Адвокатським об`єднанням правову допомогу та Витрати, пов`язані з виконанням Договору, що здійснюються Адвокатським об`єднанням.
Конкретний вид та обсяг правової допомоги за Договором Сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до Договору (далі іменована «Специфікація»), яка відображає доручення Клієнта Адвокатському об`єднанню на надання певної правової допомоги, а також визначає орієнтовний обсяг часу, що має бути витрачений Адвокатським об`єднанням на надання правової допомоги, та її вартість відповідно до такого обсягу.
Підпунктом 2.3.4. п. 2.3. Договору визначено, що Клієнт зобов`язується здійснити своєчасну і повну оплату правничої допомоги Адвокатського об`єднання відповідно до розділу 4 Договору.
Згідно п.4.2 Договору сторони погоджують, що обчислення та сплата гонорару (вартості послуг) за Договором буде здійснюватися відповідно до Специфікації та складених на підставі неї рахунків. При цьому Клієнт зобов`язується здійснити попередню виплату гонорару (вартості послуг) Адвокатського об`єднання за Договором у розмірі 100 % вартості правової допомоги, обчисленої у Специфікації.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано:
1. Специфікація № 12 від 30.08.2019 року на загальну суму 20 000 грн.;
2. Рахунок на оплату юридичних послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 01.06.2018 на загальну суму 20 000 грн. від 30.08.2019 року;
3. Платіжне доручення № 808 від 02.09.2019 року на загальну суму 20 000 грн.;
4. Акт приймання-передачі послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01.06.2018 станом на 25.11.2019 року, згідно якого вартість наданої правової допомоги складає 20 000 грн.;
5. Звіти про надання правової допомоги станом на 25.11.2019 року з детальним описом робіт (наданих послуг) на загальну суму 20 000 грн.
При цьому суд зазначає, що позивачем не зазначено нормативний акт (кошторис), згідно якого було здійснено розрахунок обсягу сум наданої правової допомоги ТОВ "Науково-виробнича фірма Топстар" у Звіті про надання правової допомоги станом на 25.11.2019 року з детальним описом робіт (наданих послуг) на загальну суму 20 000 грн.
Крім того, у рахунку від 30.08.2019 року на оплату юридичних послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 01.06.2018 року та у платіжному дорученні від 02.09.2019 року № 806 відсутнє посилання на специфікацію від 30.08.2019 року № 12 до Договору.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів сплати понесених витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 20 000 грн., у зв`язку з чим клопотання щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями: 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма Топстар" до Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 21.08.2019 року за № UA110180/2019/400063/1 щодо коригування митної вартості товарів.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 27 січня 2020 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков