Справа № 520/12264/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

22 січня 2020 р. справа № 520/12264/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Корнієнка А.Д.,

представника позивача - Куца К.К.,

представника відповідача - Мельника Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісовози" (пр-т. Ювілейний, буд. 61 Б, кв. 86, м. Харків, 61118, ) до Заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лісовози", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни № ХК6136/296/ЗНП/СП-ФС від 31.10.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у 04.11.2019 позивачем отримано Постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни про накладення штрафу №ХК6136/296/ЗНП/СП-ФС від 31 жовтня 2019 року у розмірі 12519,00 грн, яка винесена на підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №ХК6136/296/ЗНП від 21.10.2019 року. З приводу вказаного порушення представник позивача зазначив, що ТОВ "Лісовози" жодного разу не було належним чином повідомлено а ні про здійснення перевірки трудового законодавства на підприємстві, ані про необхідність надати документи, які від нього вимагає суб`єкт владних повноважень. Жодний з трьох поштових листів, в яких нібито містились вимоги про надання документів для здійснення перевірки, позивач по справі не отримував. Позивачем також зазначено, що відповідач не має в своєму розпорядженні будь-яких доказів отримання позивачем вимог про надання документів щодо предмету перевірки. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що до ГУ Держпраці звернулась фізична особа, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин, за результатами розгляду звернення на підставі підпункту 1 п.5 Порядку №823, ГУ Держпраці сформувало наказ від 16.09.2019 за №1622 та направлення № 02.03-03/2896 від 16.09.2019 про проведення заходу державного контролю ТОВ «Лісовози». Під час виходу встановлено, що за фактичним місцем здійснення підприємницької діяльності відсутня уповноважена посадова особа, у зв`язку з чим інспектором праці - Лобановою О.Ю. складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування від 17.09.2019 №ХК6136/296/НП та складено вимогу про надання документів від 17.09.2019 №ХК6136/296/НД. Вимогою про надання документів 17.09.2019 №ХК6136/296/НД зобов`язано ТОВ «ЛІСОВОЗИ» у строк до 10-00 годин 27.09.2019 року надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 27.09.2019 року. У зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів інспектором праці складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 27.09.2019 ХоХК6136/296/2НП та складено вимогу про надання документів від 27.09.2019 №ХК6136/296/2НД, які направлено засобами поштового зв`язку на юридичну адресу підприємства. Строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 07.10.2019 року. У зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, їх завірених об`єктом відвідування копій або витягів інспектором праці складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 07.10.2019 №ХК6136/296/ЗНП та складено вимогу про надання документів від 07.10.2019 №ХК6136/296/ЗНД, які направлено засобами поштового зв`язку на юридичну адресу підприємства. Відповідно з інформації отриманої з сайта Укрпошти поштове відправлення №395 не вручено об`єкту відвідування. Відповідачем зазначено, що у зв`язку з не виконанням ТОВ "Лісовози" у зазначений строк вказаних вимог, чим створено перешкоди у діяльності інспектора праці, відповідачем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 31.10.2019 року заступник начальника Головною управління Держпраці у Харківській області Петренко Олена Миколаївна винесла постанову № ХК6136/296/ЗНП/СП-ФС про накладення штрафу на ТОВ «Лісовози» у розмірі 12 519 грн 00 коп.

Підставою винесення зазначеної постанови став акт про неможливість проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) ТОВ «Лісовози» від 21.10.2019 №ХК6136/296/ЗНП.

Відповідно до вказаного акту позивач по справі ТОВ «Лісовози» не надав необхідні документи для здійснення перевірки.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 16.09.2019 державним інспектором праці Лобановою О.Ю. здійснено вихід за фактичним місцем знаходження позивача - ТОВ «Лісовози» - м. Харків, пр. Московський б. 303 та встановлено відсутність уповноваженої особи підприємства, через що складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю та складено вимогу від 17.09.2019 № ХК 6136/296/НД.

У зв`язку з невиконанням вказаної вимоги позивачем державним інспектором складено акт від 27.09.2019 про неможливість проведення заходу державного контролю та складено вимогу від 27.09.2019 № ХК 6136/296/2НД про необхідність надання документів для здійснення перевірки.

Через невиконання вказаної повторної вимоги про надання документів державним інспектором складено акт від 07.10.2019 про неможливість проведення заходу державного контролю та складено вимогу від 07.10.2019 № ХК 6136/296/3НД про надання документів.

Всі вказані документи разом з вище зазначеними вимогами направлялися засобами поштового зв`язку на юридичну адресу підприємства м. Харків, пр-т Ювілейний б. 61Б, кв. 86, індекс 61118.

На підставі вказаного суб`єктом владних повноважень встановлено невиконання позивачем вимог трудового законодавства, а саме створення перешкод у проведенні перевірки суб`єктом інспектування та застосований штраф, передбачений абзацом 6 ч.2 ст. 265 КЗпП України в сумі 12519 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 цього Положення).

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 року № 84 (далі - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено ПКМУ від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» (далі - Порядок № 823).

Відповідно до п. 2 Порядку № 823 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 05 квітня 2007р. № 877-ІV Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-ІУ Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі та Законом України від 08.09.2004 № 1986 Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві.

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону № 877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 7, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої. частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4. частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6. частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином, Закон №877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова відповідачем винесена, керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 52 Закону України "Про зайнятість населення", частиною третьою статті 34 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абз. 6 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Суд зазначає, що пункт 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення виключено на підставі Постанови КМ № 823 від 21.08.2019.

Таким чином, відповідач при винесені оскаржуваної постанови № ХК6136/296/ЗНП/СП-ФС від 31.10.2019 керувався нормою, яка була не чинною на час спірних правовідносин.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania) пункт 38).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем норми, яка не є складовою законодавства є неправомірним та таким, що порушує принцип юридичної визначеності, який є складовою принципу верховенства права.

При цьому вищевказаною нормою права врегульовувалась процедура винесення оскаржуваної постанови, у тому числі розгляд справи, форма постанови, тощо, тобто, на момент виникнення спірних правовідносин був відсутній нормативно-правовий акт, що регламентував процедуру винесення оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем не у спосіб, встановлений законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність та, як наслідок, про необхідність скасування постанови заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни № ХК6136/296/ЗНП/СП-ФС від 31.10.2019.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає їх достатніми для прийняття обґрунтованого рішення у справі.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісовози" (пр-т. Ювілейний, буд. 61 Б, кв. 86, м. Харків, 61118, ) до Заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) про скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни № ХК6136/296/ЗНП/СП-ФС від 31.10.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко Олени Миколаївни (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лісовози" (пр-т. Ювілейний, буд. 61 Б, кв. 86, м. Харків, 61118, ) судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 28 січня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов