Справа № 500/1669/19
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 січня 2020 року

Київ

справа №500/1669/19

адміністративне провадження №К/9901/2702/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року по справі № 500/1669/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування позивачу періодів роботи з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року до трудового стажу, та щодо відхилення довідки про заробіток позивача для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг» за період роботи позивача з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до записів його трудової книжки, в тому числі періоди роботи позивача з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року та провести обчислення його пенсії згідно заробітної плати за період з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року, відображеної у довідці про заробіток для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у формі листа від 18 червня 2019 року за вих. № 9067/05 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 квітня 2019 року про призначення пенсії.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними щодо незарахування позивачу періодів роботи з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року до трудового стажу, у відхиленні довідки про заробіток позивача для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг» за період роботи позивача з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до записів його трудової книжки, в тому числі періоди роботи позивача з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року, та провести обчислення його пенсії згідно заробітної плати за період з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року, відображеної у довідці про заробіток для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг» - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 500/1669/19 - скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування позивачу періодів роботи з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року до трудового стажу, та відхилення довідки про заробіток позивача для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг» за період роботи позивача з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до записів у її трудовій книжці, в тому числі періоди роботи позивача з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року, та провести обчислення її пенсії згідно заробітної плати за період з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року, відображеної у довідці про заробіток для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг».

У решті рішення залишено без змін.

Вважаючи судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального права, відповідач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 23 січня 2020 року.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.

Предметом розгляду в цій справі є оскарження дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування позивачу періодів роботи з 25 січня 1979 року по 01 січня 1981 року, з 01 січня 1981 року по 01 жовтня 1984 року, з 14 листопада 1984 року по 24 грудня 1992 року до трудового стажу, та відхилення довідки про заробіток позивача для обчислення пенсії, виданої Тернопільським орендним оптовим державним підприємством «Укропттекстильторг» за період роботи позивача з 01 січня 1988 року по 31 грудня 1992 року.

Таким чином, спір у даній справі виник з приводу оскарження фізичною особою рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо перерахунку пенсійних виплат.

Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження у справі, дослідила додані до скарги матеріали і дійшла висновку про наступне.

Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Як вбачається з тексту судового рішення, судом першої інстанції встановлено, що справа належить до справ незначної складності і справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Таким чином, справа в силу пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності.

Відповідно до частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню:

1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом;

2) судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, виключний перелік яких передбачений підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що дана справа підлягає касаційному оскарженню на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.

Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі № 500/1669/19, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткові обставини відсутні і обґрунтування щодо їх наявності не наведено, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09 жовтня 2018 року (заява № 26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року по справі № 500/1669/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Тацій Л.В.

Суддя Стрелець Т.Г.

Суддя Стеценко С.Г.