Справа № 548/2055/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р.Справа № 548/2055/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області (головуючий суддя І інстанції Миркушина Н.С.) від 20.11.2019 року (повний текст ухвали складено 20.11.2019 року) по справі № 548/2055/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації

про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 15.11.2010 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області щодо відмови у виплаті позивачу належних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2005,2007-2010 роки.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2005, 2007-2010 роки, відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 5-х мінімальних заробітних плат, які повинні обраховуватись із встановленої на дату фактичної виплати мінімальної заробітної плати.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

27.09.2019 року на позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області із заявою, в якій просив роз`яснити рішення суду щодо належної позивачу до виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки, відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 5-х мінімальних заробітних плат, в частині розрахунку величини розміру мінімальної заробітної плати, яка повинна застосовуватись для визначення суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки на дату фактичної виплати у 2019 році.

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що відповідач при обрахунку допомоги за 2009, 2010 роки було взято розмір мінімальної заробітної плати за вищевказані роки, а не на дату фактичної виплати.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 20.11.2019 року заяву про роз`яснення судового рішення задоволено.

Роз`яснено постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 15.11.2010 року по справі № 2-а-1282/10 щодо належної позивачу виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5-х мінімальних зарплат, в частині розрахункової величини розміру мінімальної заробітної плати, яка повинна застосовуватись для визначення суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки на дату фактичної виплати у 2019 році.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Управлінням праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовити. Також просить стягнути з позивача суму судового збору 1921 грн. сплачену при поданні апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на прийняття оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність встановлених законом підстав для роз`яснення судового рішення.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для роз`яснення судового рішення, оскільки зроблений відповідачем розрахунок суперечить постанові суду від 15.11.2010 року де чітко вказано, що щорічна допомога на оздоровлення за 2005, 2007-2010 роки, виплачується у розмірі 5-х мінімальних зарплат, які повинні обраховуватись із встановленої на дату фактичної виплати мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Хорольського районного суду Полтавської області від 15.11.2010 року по справі №2-а-1282/10 є обов`язковою до виконання на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання судового рішення відповідачем зроблено розрахунок №01-591/4515 від 19.09.2019 року щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2009-2010 роки (а.с. 13).

Статтею 254 КАС України передбачено порядок роз`яснення судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст. 254 КАС України).

Статтею 254 КАС України передбачено порядок роз`яснення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст. 254 КАС України).

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 27 лютого 2019 року у зразковій справі № 806/3265/17.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що мотивувальна та резолютивна частини постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 15.11.2010 року по справі №2-а-1282/10 викладені чітко та зрозуміло. Колегією суддів не встановлено недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, яка означає, що судове рішення не може містити положень, які викликають суперечки під час виконання рішення.

Із змісту заяви про роз`яснення судового рішення вбачається, що фактично підставою для звернення із заявою слугувало неналежне виконання, на думку позивача, рішення суду в частині розрахунку величини розміру мінімальної заробітної плати, яка повинна застосовуватись для визначення суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч. 1 си.383 КАС України).

Тобто, заявлені вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

На підставі викладеного, оскільки судове рішення є зрозумілим, а також враховуючи, що заявник звернувся до суду із заявою про роз`яснення саме через незгоду із характером його виконання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для роз`яснення судового рішення та задоволення заяви.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог процесуального права, а тому підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмови у задоволенні заяви позивача про роз`яснення судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає скасуванню.

З приводу вимог скаржника про стягнення з позивача суми судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 6 ст. 139 КАС України).

Таким чином, положеннями КАС України не передбачено присудження із сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, на користь іншої сторони - суб`єкта владних повноважень, витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у випадку скасування судового рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених підстав для стягнення з позивача на користь скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 254, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації задовольнити.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 20.11.2019 року по справі №548/2055/19 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 15.11.2010 року по справі №2-а-1282/10.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 24.01.20 року