Справа № 200/13533/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 р. Справа№200/13533/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №3140 Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05 липня 2019 року з урахуванням додатку до рішення №3140 від 24.09.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч. 2 ч. ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",

- зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу період навчання та роботи, що дає право на отримання пенсії за віком згідно з п.1 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: період навчання у СПТУ №102 м. Макіївка за професією електрослюсаря підземного з 01.09.1982 по 06.01.1986 та період роботи з 09.01.1982 по 13.04.1986 електрослюсарем на Шахті "Пролетарська - Крута", з 23.04.1986 по 29.04.1988 службу в радянській армії, з 27.06.1988 по 01.12.1988 роботу електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті "Пролетарська - Круга", з 14.01.1991 по 06.10.1995 роботу електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті "Пролетарська - Крута",

- зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 27.06.2019 року з урахуванням пільгового стажу роботи період навчання у СПТУ №102 м Макіївка за професією електрослюсаря підземного з 01.09.1982 по 06.01.1986 та період роботи з 09.01.1982 по 13.04.1986 електрослюсарем на Шахті "Пролетарська - Крута", з 23.04.1986 по 29.04.1988 службу в радянській армії, з 27.06.1988 по 01.12.1988 року роботу електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті "Пролетарська - Крута", з 14.01.1991 по 06.10.1995 роботу електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті "Пролетарська - Крута".

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що 27.06.2019 року він звернувся до Волноваського об`єднаного УПФУ Донецької області, із заявою №3140 та належним пакетом документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. 1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте йому відмовлено в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на пільгових умовах. Також, зазначив, що з 26 червня 2019 року він є внутрішньо переміщеною особою та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою про взяття на облік №1438-. Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 01.09.1982 по 06.01.1986 він навчався у СПТУ №102 м Макіївка на електрослюсаря підземного та з 09.01.1982 по 13.04.1986 працював електрослюсарем на Шахті «Пролетарська - Крута», з 23.04.1986 по 29.04.1988 служба в радянській армії, з 27.06.1988 по 01.12.1988 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті «Пролетарська - Крута», з 14.01.1991 по 06.10.1995 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті «Пролетарська - Крута».

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/13533/19-а та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У строк, встановлений судом через відділ документообігу та архівної роботи суду відповідачем було надано відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач 27.06.2019 року звернувся до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. З огляду на відсутність уточнюючих довідок у управління були відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 09.01.1982 по 13.04.1986, з 27.06.1988 по 01.12.1988 та з 14.01.1991 по 06.10.1995. Також, зазначив, що з матеріалів пенсійної справи вбачається, що на час призову на строкову військову службу до лав Радянської армії 01.12.1992, позивач не навчався у професійно-технічному навчальному закладі, періоди роботи позивача з 09.01.1986 по 13.04.1986, як пільгові не зараховано, тому підстав для зарахування строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 немає. Окрім того, зазначив, що з огляду на те, що позивачу не було зараховано як пільговий, період роботи з 09.01.1986 по 13.04.1986 підстав стверджувати, що він працевлаштувався за набутою професією протягом трьох місяців - немає.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_3 виданий 30 серпня 1996 року Гірницьким РВ УМВС України в місті Макіївці) та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою від 26.06.2019 року № 1438- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (РНОКПП 42169496) орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою №3140 про призначення пенсії за віком. До заяви про призначення пенсії, позивачем було надано: військовий квиток серії НОМЕР_4 , диплом (свідоцтво, атестат) по навчання серії НОМЕР_10 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт (посвідка) серії НОМЕР_3 , трудова книжка або документи про стаж НОМЕР_9 .

Рішенням управління від 05.07.2019 року №3140 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за нормами п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 8 років та страхового стажу. Також, в рішенні зазначено, що на дату звернення, за наданими документами, загальний стаж роботи заявника складає 19 років 0 місяців 2 дні. Стаж роботи на пільгових умовах відсутній.

Окрім того, 24.09.2019 року управлінням винесено додаток до рішення №3140 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах. У вищевикладеному додатку, управлінням зазначено, що на дату звернення, страховий стаж заявника складає 28 років 05 місяців 15 днів. Стаж роботи на пільгових умовах відсутній, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на пільгових умовах 8 років, ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за нормами п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено.

Будь-яких інших обґрунтувань щодо відсутності пільгового стажу, відповідачем у рішенні та у додатку до рішення не зазначено.

Не погодившись із рішенням та додатком до рішення відповідача, позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи, період навчання та служба в радянській армії.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058).

Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону України №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Більше того, суд наголошує, що з вищевикладеного вбачається, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 07.03.2018р. у справі № 233/2084/17 провадження № К/9901/2399/17.

В трудовій книжці НОМЕР_9 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірних періодів праці, навчання та служби в армії:

- з 01.09.1982 року по 06.01.1986 року навчання в СПТУ №102 м.Макіївка, електрослюсар підземний 4 розряду (підстава: диплом НОМЕР_10),

- з 09.01.1986 року прийнятий електрослюсарем 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на Шахту «Пролетарська - Крута» (підстава: наказ від 09.01.1986 року №15/к),

- з 13.04.1986 року звільнений по п.3 ст.36 КЗпП УРСР з призовом у ряди Радянської Армії (підстава: наказ від 03.05.1986 року № 181/к),

- з 23.04.1986 року по 29.04.1988 року служба в рядах Радянської Армії (підстава: ВК НОМЕР_11),

- з 27.06.1988 року прийнятий електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на Шахту «Пролетарська - Крута» (підстава: наказ від 28.06.1986 року №318/к),

- 01.12.1988 року звільнений по п.2 ст.40 КЗпП УРСР у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (підстава: наказ від 05.12.1988 року №612к),

- 14.01.1991 року прийнятий електрослюсарем підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті на Шахту «Пролетарська - Крута» (підстава: наказ від 14.01.1991 року №17/к),

- 22.06.1992 року переведений електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті (підстава: наказ від 22.06.1992 року №334/к),

- 06.10.1995 року звільнений за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (підстава: наказ від 06.10.1995 року №766/к).

Вивченням змісту трудової книжки позивача судом встановлено, що в ній наявні відповідні записи, які підтверджують пільговий стаж роботи позивача за період роботи з 09.01.1986 по 13.04.1986, з 27.06.1988 по 01.12.1988, з 14.01.1991 по 06.10.1995 на Шахті «Пролетарська - Крута», а тому записів, наявних в трудовій книжці достатньо для зарахування такого спірного стажу позивача.

Відповідачем не надані докази того, що записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні. У зв`язку з чим, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що записи у трудовій книжці позивача не дають повної інформації щодо характеру виконуваної роботи.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутністю трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, а трудова книжка позивача містить відомості підтверджуючі пільговий характер роботи позивача.

Між тим, положення КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право позивача довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним для призначення пенсії. Право надавати заперечення щодо рішення Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається позивачу на всіх стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Позивачем до матеріалів справи були надані наступні документи: довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудового стажу №242 від 27.03.2017 року, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудового стажу №230 від 21.03.2017 року, довідка про спуски-виїзди у шахту №231 від 21.03.2017 року, довідка про спуски-виїзди у шахту №243 від 21.03.2017 року, довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №232 від 21.03.2017 року, довідка про заробітну плату для обчислення пенсії №244 від 27.03.2017 року, довідка про реорганізацію шахти №233 від 21.03.2017 року.

Щодо вищевказаних довідок, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Водночас, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Тому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість прийняття до уваги інформації викладеної в довідках.

Згідно довідки від 27.03.2017 року №242, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на шахті «Пролетарська-Крута» і за період з 09.01.1986 року (наказ від 09.01.1986 року №15к) по 13.04.1986 року (наказ про звільнення по п.3 ст.36 КЗпП УРСР з призовом у ряди Радянської Армії від 03.05.1986 року №191к) виконував роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті УКТ, що передбачена списком 1 розділ 1 підрозділ 1 постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173.

Як вбачається з довідки від 21.03.2017 року №230, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на шахті «Пролетарська-Крута» і за період з 27.06.1988 року (наказ від 28.06.1988 року №318к) по 01.12.1988 року (наказ про звільнення від 05.12.1988 року №612к) виконував роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті КТ, що передбачена списком 1 розділ 1 підрозділ 1 постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 та за період з 14.01.1991 року (наказ від 14.01.1991 року №17к) по 06.10.1995 року (наказ про звільнення від 06.10.1995 року №766к) виконував роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті дільниці Зв`язок, що передбачена списком 1 розділ 1 підрозділ 1а шифр 1010100а постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162.

Довідками від 21.03.2017 року №231 та від 27.03.2017 року №243 підтверджуються спуски-виїзду ОСОБА_1 за періоди з 14.01.1991 року по 06.10.1995 року та з 09.01.1986 року по 13.04.1986 року.

Відповідно до довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 31.03.2017 року №232 та від 27.03.2017 року №244, ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата, та на всі виплати нараховано страхові внески з червня 1988 року по жовтень 1995 року та з січня 1986 року по квітень 1986 року.

Також, позивачем до матеріалів справи надано Історичну довідку від 21.03.2017 року №233 щодо реорганізації шахти «Пролетарська-Крута».

Судом встановлено, що інформація зазначена в трудовій книжці позивача НОМЕР_9 повністю збігається з інформацією, викладеною в вищезазначених довідках, наданих позивачем до матеріалів справи.

Суд вважає, що відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування до пільгового стажу період роботи позивача з 09.01.1986 по 13.04.1986; з 27.06.1988 по 01.12.1988; з 14.01.1991 по 06.10.1995 на Шахті «Пролетарська - Крута».

Разом з цим, суд зазначає, що однією з вимог позивача є зарахування періоду роботи з 09.01.1982 по 13.04.1986 електрослюсарем на Шахті "Пролетарська - Крута", на що суд зазначає, що матеріалами справи та трудовою книжкою позивача підтверджується, що позивач працевлаштувався на Шахту «Пролетарська - Крута» з 09.01.1986 року та працював по 13.04.1986 року, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо не зарахування до пільгового стажу період навчання з 01.09.1982 року по 06.01.1986 року в СПТУ №102 м. Макіївка за професією електрослюсаря підземного, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту»).

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Аналізом зазначених правових норм встановлено, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Із записів трудової книжки позивача судом встановлено, що позивач з 01.09.1982 року по 06.01.1986 року навчався в СПТУ №102 м.Макіївка на електрослюсара підземного 4 розряду.

Як вбачається з копії Диплому серії НОМЕР_10, реєстраційний номер № НОМЕР_12 , виданому ОСОБА_1 , в тому що він 01 вересня 1982 року поступив до середнього ПТУ №102 м.Макіївки Донецької області та 06 січня 1986 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища за професією «електрослюсар підземний із умінням виконувати роботу машиніста гірничих виїмкових машин» і здобув середню освіту.

Починаючи з 09 січня 1986 року почав працювати електрослюсарем 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на Шахті «Пролетарська - Крута».

З огляду на те, що позивача протягом 3-х днів після закінчення навчання в СПТУ №102 м.Макіївка, працевлаштовано за здобутою спеціальністю, відповідно суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно не враховано період навчання позивача з 01.09.1982 року по 06.01.1986 року до пільгового стажу.

Щодо неврахування відповідачем до пільгового стажу позивача час проходження строкової військової служби з 23.04.1986 року по 29.04.1988 року, оскільки не підтверджено пільговий період перед призовом на строкову військову службу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз.2 п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать дані трудової книжки НОМЕР_9 , позивач 13.04.1986 року був звільнений по п.3 ст.36 КЗпП УРСР з призовом у ряди Радянської Армії з Шахти «Пролетарська - Крута» (підстава: наказ від 03.05.1986 року № 181/к), в якій прослужив в період з 23.04.1986 року по 29.04.1986 року, даний період підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

Оскільки судом встановлено неправомірність не зарахування відповідачем до пільгового стажу періоду роботи позивача з 09.01.1986 року по 13.04.1986 року на Шахті «Пролетарська - Крута» та враховуючи, що позивач був звільнений 13.04.1986 року з посади електрослюсара 3 розряду підземного з повним робочим днем в шахті саме з підстави призову на військову службу, період його служби в Радянській Армії також повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом N8475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom», заява 22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст І зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення відповідача №3140 від 05 липня 2019 року з урахуванням додатку до рішення №3140 від 24.09.2019 про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч. 2 ч. ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.06.2019 року про призначення пенсії за віком та зарахуванні до пільгового стажу позивача період навчання в СПТУ №102 м. Макіївка з 01.09.1982 року по 06.01.1986 року, період роботи з 09.01.1986 року по 13.04.1986 року електрослюсарем на Шахті "Пролетарська - Крута", з 23.04.1986 року по 29.04.1988 року службу в радянській армії, з 27.06.1988 року по 01.12.1988 року електрослюсарем підземним на шахті "Пролетарська - Крута", з 14.01.1991 по 06.10.1995 року електрослюсарем підземним на шахті "Пролетарська - Крута".

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу період роботи з 09.01.1982 року по 13.04.1986 року електрослюсарем на Шахті "Пролетарська - Крута", суд задовольняє її частково, оскільки матеріалами справи та трудовою книжкою позивача підтверджується, що позивач працевлаштувався на Шахту «Пролетарська - Крута» з 09.01.1986 року та працював по 13.04.1986 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. квитанцією від 18.11.2019 року за подання до суду адміністративного позову до до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №3140 від 05 липня 2019 року з урахуванням додатку до рішення №3140 від 24.09.2019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п.1 ч. 2 ч. ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85700, Донецька область, м.Волноваха, вул.Обручева, 17) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2 ) від 27.06.2019 року про призначення пенсії за віком та зарахувати до пільгового стажу позивача період навчання в СПТУ №102 м. Макіївка з 01.09.1982 року по 06.01.1986 року, період роботи з 09.01.1986 року по 13.04.1986 року електрослюсарем на Шахті "Пролетарська - Крута", з 23.04.1986 року по 29.04.1988 року службу в радянській армії, з 27.06.1988 року по 01.12.1988 року електрослюсарем підземним на шахті "Пролетарська - Крута", з 14.01.1991 по 06.10.1995 року електрослюсарем підземним на шахті "Пролетарська - Крута".

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85700, Донецька область, м.Волноваха, вул.Обручева, 17) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 27січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова