Справа № 440/3773/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 р.Справа № 440/3773/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 04.11.19 року по справі № 440/3773/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просила:

- визнати протиправним нарахування поновленої пенсії, вказане у виписці по картковому рахунку від 04 квітня 2019 року;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача, починаючи з 10 жовтня 2017 року, у розмірі відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати позивача, показника середньої заробітної плати за три роки, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 10 жовтня 2017 року, з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивача не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом;

- зобов`язати відповідача провести індексацію та компенсацію втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані позивачу суми пенсії, починаючи з 23 січня 2014 року до їх фактичної виплати.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, нарахованої та виплаченої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, нарахованої та виплаченої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача під час нарахування поновленої пенсії, зобов`язання провести перерахунок пенсії позивача, починаючи з 10 жовтня 2017 року, у розмірі відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати позивача, показника середньої заробітної плати за три роки, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 10 жовтня 2017 року, з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивача не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом - закрито.

Роз`яснено, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 та ухвалити нове про задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача під час нарахування поновленої пенсії, зобов`язання провести перерахунок пенсії позивача, починаючи з 10 жовтня 2017 року, у розмірі відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши показники середньої заробітної плати за три роки до дня звернення позивача до ГУ ПФУ, з проведенням індексації і компенсацією частини доходів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вона не просила суд поновити пенсію та виконати попереднє рішення суду, а звернулась за оскарженням нового рішення відповідача стосовно розміру її пенсії.

Це протиправне, на думку позивача, рішення є новим та не було предметом спору раніше.

Даний спір не є продовженням виконання рішення суду в минулій справі, адже рішення суду відповідачем виконано та постановлено нове рішення з розміром пенсії, яке і є предметом оскарження у цій справі.

ОСОБА_1 не просить суд зобов`язати відповідача виконати попереднє рішення суду. Даний спір не є тотожним минулому, в інакшому випадку, суд першої інстанції насамперед мав би відмовити у відкритті провадження.

Своїм рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції фактично скасував конституційне право позивачки на належний розмір пенсії і легітимізував очевидно невірний розрахунок пенсії відповідача.

З правової оцінки фактичних обставин справи слідує, шо в порушення ст.19 Конституції України та ст. 2 КАС України, відповідач в процесі виконання своїх повноважень щодо здійснення розрахунку пенсії позивача: прийняв рішення з приводу розрахунку пенсії не на підставі, та не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; не врахував усіх обставин, в тому числі такі як заробітна плата позивача, коефіцієнт її заробітної плати та дані з середньої заробітної плати за відповідні роки, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тобто прийняв своє рішення необгрунтовано; упереджено, недобросовісно, не розсудливо, з не дотриманням принципу рівності перед законом, не запобігаючи дискримінації, тому що немає пенсіонерів в Україні крім позивачки, якому б відповідач призначив пенсію без врахування даних його заробітної плати, менше мінімуму, встановленого Законом, та відмовлявся б проводити йому періодичні перерахунки, як іншим пенсіонерам; не пропорційно, зокрема, з не дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачки і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення про перерахунок пенсії; несвоєчасно, тобто своїм рішенням умисно відкладав час отримання позивачкою належної їй за законом пенсії.

Позивач зауважує, що предметом даного позову є виключно вищезазначене нове рішення про нарахування пенсії у розмірі, що менше за прожитковий мінімум, а не право на отримання пенсії, як у справі № 816/1252/18.

Таким чином, немає жодних підстав вважати, що звернення у цій справі тотожне вже вирішеному спору у справі № 816/1252/18, а тому дана підстава для залишення позову без задоволення є неправомірною.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його та позивача.

Апеляційна скарга розглядається в судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача, як пенсіонер, який отримує пенсію за віком.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області) поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 10 жовтня 2017 року; позовні вимоги в частині поновлення нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року залишено без розгляду; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 19-27).

На виконання вказаних судових рішень, на підставі розпорядження № 20415 від 22 серпня 2018 року відповідачем здійснено поновлення нарахування пенсії ОСОБА_1 у розмірі 130,94 грн./міс., а 05 жовтня 2018 року відновлено фактичну її виплату, а також здійснено погашення заборгованості з виплати пенсії за віком, що утворилась за період за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року (а.с. 16-17, 109).

ОСОБА_1 , не погоджуючись з розміром нарахованої та виплаченої відповідачем на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18 пенсії, звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, нарахованої та виплаченої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18, та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити розрахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, нарахованої та виплаченої на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18, суд першої інстанції виходив з наявності на те правових підстав.

В свою чергу, закриваючи провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача під час нарахування поновленої пенсії та зобов`язання провести перерахунок пенсії позивача, починаючи з 10 жовтня 2017 року, у розмірі відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати позивача, показника середньої заробітної плати за три роки, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 10 жовтня 2017 року, з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивача не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом, суд першої інстанції виходив з приписів п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, відповідно до якого суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує на те, що позивачем рішення суду в частині задоволених позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржується, а ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі № 440/3773/19 повернуто скаржнику.

Згідно з ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження по справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в зазначеній частині, виходячи з такого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З положень наведеної вище норми КАС України вбачається, що застосування судом цієї норми, як підстави для закриття провадження у справі, можливе виключно за наявності таких підстав: 1) спір виник між тими самими сторонами; 2) є спір про той самий предмет; 3) є спір з тих самих підстав; 4) є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що передумовою для застосування п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають), тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду; наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає зверненню до суду заінтересованих осіб для вирішення спору.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області) поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 10 жовтня 2017 року; позовні вимоги в частині поновлення нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року по 09 жовтня 2017 року залишено без розгляду; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 19-27).

На виконання вказаних судових рішень, відповідачем прийнято нове розпорядження № 20415 від 22 серпня 2018 року, відповідно до якого здійснено поновлення нарахування пенсії ОСОБА_1 у розмірі 130,94 грн./міс., а 05 жовтня 2018 року відновлено фактичну її виплату, а також здійснено погашення заборгованості з виплати пенсії за віком, що утворилась за період за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року (а.с. 16-17, 109).

Про розмір своєї пенсії, відповідно до вказаного розпорядження, ОСОБА_1 дізналась з виписки по картковому рахунку від 04.04.2019 року.

З даного розміру пенсії позивач вбачає, що ГУ ПФУ не враховані вимоги законодавства стосовно мінімального розміру пенсії; не врахований показник середньої заробітної плати у розмірі 3.764.40 грн.; не проведено індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до чинного законодавства; не виконано перерахунку відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії.

Вищевказане рішення відповідача про розмір пенсії, яке прийняте на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 травня 2018 року у справі № 816/1252/18, і є предметом оскарження у даній справі.

З огляду на викладене, предмет спору по справі № 816/1252/18 та у цій справі є різним, а тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, та вважає його передчасним.

Посилання суду першої інстанції на те, що, звертаючись до суду першої інстанції з позовними вимогами про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії за період з 10 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, позивач фактично просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України належним чином виконати рішення суду, яке набрало законної сили, та яке в силу приписів статей 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України має виконуватися відповідачем без ухвалення будь-яких додаткових судових рішень, в даному випадку, є помилковими, оскільки нове прийняте рішення відповідачем, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду та, відповідно, конкретний розмір поновленої пенсії, не були предметом спору у справі № 816/1252/18.

З вищезазначених підстав не можуть бути і застосовані, в даному випадку, ст.ст. 372, 383 КАС України, на які посилається суд першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції, не з`ясувавши наведені обставини та закривши провадження по справі, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В свою чергу, відповідно до положень ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

В даному випадку оскаржується рішення, яким частково задоволені позовні вимоги, а в іншій частині провадження по справі закрите, що перешкоджає подальшому провадженню по справі в частині закриття.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати в даному випадку положення ст. 320 КАС України, відповідно до якої підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції неправомірно та передчасно закрив провадження по вказаній справі, чим порушив при винесенні рішення норми процесуального права, тому рішення від 04.11.2019 в частині закриття провадження підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, а справа в цій частині підлягає поверненню до суду першої інстанції для розгляду.

Позивач в апеляційній скарзі просить задовольнити його позовні вимоги, проте зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки апеляційному перегляду підлягає рішення в частині закриття провадження по справі, а не вирішення справи по суті. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України вказані вимоги входять до компетенції суду першої, а не апеляційної інстанції.

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача суми судового збору, сплаченого за позовну заяву та апеляційну скаргу, колегія суддів зауважує на таке.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (ст. 244 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.15 ч.1 ст. 4 КАС України, ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Необхідно розрізняти судові рішення, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання, від рішень, якими вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги.

Закінчення розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції прийнято постанову про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на продовження розгляду, не вирішуючи при цьому спір по суті.

Отже, з огляду на вказані правові норми, постанова суду апеляційної інстанції про направлення справи до суду першої інстанції на продовження розгляду не є судовим рішенням, ухваленням якого завершується розгляд справи, а тому, наразі, підстави для стягнення на користь позивача суми судового збору відсутні.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні даного спору по суті позовних вимог, позивач матиме повне право звернутися з вимогою про стягнення всіх судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року по справі № 440/3773/19 скасувати в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача під час нарахування поновленої пенсії, зобов`язання провести перерахунок пенсії позивача починаючи з 10 жовтня 2017 року, у розмірі відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати позивача, показника середньої заробітної плати за три роки, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 10 жовтня 2017 року, з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивача не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом.

Справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий В.В. Зеленський
Повний текст постанови складено 27.01.2020 року