Справа № 500/1959/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1959/19 пров. № 857/13129/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року (рішення ухвалене в м. Тернопіль судом під головуванням судді Баб`юк П.М., дата складення повного тексту рішення судом не зазначена) у справі № 500/1959/19 за адміністративним позовом Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, суд -

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

20 серпня 2019 року Національна академія Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулася до суду з позовною заявою, якою просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти - Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у розмірі 306877,25 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у закладі вищої освіти - Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 306877,25 грн (триста шість тисяч вісімсот сімдесят сім гривень двадцять п`ять копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, якою просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що причиною для звільнення є його участь в бойових операціях на сході України, внаслідок якої він виявився непридатним для подальшої військової служби, у зв`язку з чим звертався до командування вищого учбового закладу. На його звернення учбовим закладом було запропоновано один варіант, який викладений у його рапорті. Вказує про безпідставність рішення суду щодо систематичного невиконання ним умов контракту, які ним допущено не було, про що свідчить відсутність відносно нього дисциплінарних чи інших стягнень. Вказує, що відповідач вимушено підписав довідку розрахунок №1104 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, оскільки командування учбового закладу не видавало документів. Стягнення вказаної суми поставило позивача в скрутне становище, оскільки кошти які позивач заробляє витрачає на лікування. Зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата, інші прирівняні до неї платежі, стипендії. Зазначає, що вимога про стягнення спожитих комунальних послуг та енергоносіїв є безпідставною, оскільки відповідач проживав в орендованому житлі, а не в казармі Національної академії. Також відповідач вказує на безпідставне поновлення строків відповідачу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, дана справа не відноситься до справ незначної складності, а тому до неї не застосовуються винятки щодо представництва в суді, які передбачені ст. 131-2 Конституції України.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

Позивач не забезпечив в порядку передбаченому ст. 131-2 Конституції України, ст. 55 КАС України явку належним чином уповноваженого представника в судове засідання. Клопотань про відкладення слухання справи, перенесення розгляду справи у зв`язку з наданням йому можливості забезпечити належним чином явку уповноваженого ним представника в судове засідання не направляв.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до відомостей внесених до військового квитка ОСОБА_1 з 18.07.2014року вказаний відповідач перебував на військовій службі за контрактом до моменту зарахування його до списку курсантів особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №23-КС від 28.07.2015 (по особовому складу) ОСОБА_1 було зараховано для потреб Збройних Сил України на перший курс навчання до Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (а.с.14).

Наказом начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №202 від 27.08.2015 (по стройовій частині) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення - зі сніданку 28.08.2015 (а.с.15).

27 серпня 2015 між Міністерством оборони України в особі начальника Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість (а.с.16).

Курсантом ОСОБА_1 подано рапорт про відрахування його з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку із небажанням продовжувати навчання та зобов`язання ним відшкодувати витрати на утримання у закладі вищої освіти (а.с.17).

В поданому рапорті ОСОБА_1 зазначив, про своє ознайомлення з обов`язком відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, та зобов`язався їх відшкодувати.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного ОСОБА_2 (по особовому складу) №44-КС від 11.05.2018 із солдатом ОСОБА_1 : розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання; відраховано останнього з числа курсантів у зв`язку із розірванням контракту; звільнено з військової служби у запас за пунктом "и" частини шостої з урахуванням вимог частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.18).

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) №1115 від 11.05.2018 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та знято з усіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії у сумі 308416,66 грн (а.с.19).

11 травня 2018 Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного було складено та вручено ОСОБА_1 довідку-розрахунок №1104 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії, в сумі 308416,66 грн, що підтверджується особистим підписом відповідача (а.с.20).

Згідно з даною довідкою-розрахунком до витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного належать:

грошове забезпечення 231575,57 грн;

продовольче забезпечення 52625,40 грн;

медичне забезпечення 405,60 грн;

спожиті комунальні послуги та енергоносії 23810,09 грн.

За даними названої довідки розрахунку, відповідач зобов`язався сплатити обумовлену суму в строк до 11.06.2018року.

Оскільки відповідачем не відшкодовані витрати на утримання особи у закладі вищої освіти у добровільному порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 27.08.2015, курсант ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Про визнання такого обов`язку відповідачем свідчить укладений Контракт та його рапорт про відрахування з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку із небажанням продовжувати навчання, в якому останній зобов`язувався всі витрати відшкодувати. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідач, через небажання якого продовжувати навчання було достроково розірвано контракт, добровільно не відшкодував документально підтверджені витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі у сумі 308416,66 грн.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Статтею 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що МО України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України. Організаційно Збройні сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій. Фінансування Збройних сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. 1.3 Положенням «Про вищі військові навчальні заклади» затвердженого наказом Міністерства оборони України від 27.05.2015 року №240, вищий військовий навчальний заклад (далі - ВВНЗ) - вищий навчальний заклад державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації військових фахівців для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність.

Наказом МО України №599 від 23.11.2018 року затверджено Статут Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яким визначено, що академія є вищим навчальним закладом.

Відповідно до ст. 19 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною 1,6 ст.2, ч.1,2 ст. 24, ч.5,10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

До видів військової служби належить зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абз. 4 ч. 2 ст. 23 цього Закону.

Початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів е, є, ж, і, и частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку - частина десята статті 25 Закону № 2232.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі Порядок № 964).

Відповідно до пункту 3, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з, зокрема, грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку - пункт 7 Порядку № 964.

Також даним Порядком №964 та Порядком розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом МО України, МФ України, МВС України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, СБУ №419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року(далі Порядком №419 ) визначено, що у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Колегією суддів встановлено, що відповідач є учасником бойових дій, має пільги для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551). Так обумовленим Законом №3551 передбачено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

З наведеного слідує, що учасники бойових дій мають пільги лише повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. В той час обумовлені Законом №3551 пільги не поширюються на відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Водночас судом встановлено, що кошти які просить стягнути позивач не є вартістю навчання ( освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі. Відтак, на стягнення таких коштів, які просить стягнути позивач не поширюються пільги встановлені для учасників бойових дій Законом №3551.

Згідно з пунктами 7-8 Порядку №964 у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги на предмет порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом та наявності поважних причин для його поновлення, судом апеляційної інстанції враховано наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 123 КАС України, за приписами якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами частини 3 цієї статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом цього позову є правомірність стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 306 877,25 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком позивача від 11.05.2018 року № 1104 відповідач зобов`язувався оплатити суму витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти в касу або на рахунок Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного до 11.06.2018 року.

Відповідно до приписів частини 7 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964, у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Виходячи з приписів наведених норм, перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку, розпочався з 12.06.2018р., тобто після закінчення строку на добровільну сплату витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 20.08.2019р., тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 статтею 122 КАС України.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві або у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Позивач у заяві від 20.08.2019 року, як на підставу пропуску строку звернення до суду, посилається на зміну Великою Палатою Верховного Суду судової практики щодо юрисдикції розгляду такої категорії справ, що було відображено в постанові від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16. Зауважено, що на момент відрахування позивача спори цієї категорії справ вирішувались в порядку цивільного судочинства, із встановленим строком позовної давності в три роки.

Надаючи правову оцінку обставинам пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

Крім того, позивач зазначав, що про постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16 дізнався 21 січня 2019 року, а з адміністративним позов до суду звернувся лише 20 серпня 2019 року. При цьому, підстав неможливості звернення до суду у місячний строк з дня ознайомлення з постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, позивачем до суду надано не було.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку , що строк звернення з цим позовом до суду був пропущений Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного без поважних причин.

Стосовно ж застосування до спірних правовідносин приписів абзацу 1 та абз 2 частини другої статті 122 КАС України, який встановлює тримісячний / шестимісячний строк звернення до суду, то колегією суддів враховано, що оскільки спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача щодо визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення, у зв`язку з цим адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 24.12.2019року №824/284/19-а, від 10.10.2019року № 140/721/19 за касаційною скаргою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Колегія суддів також вважає за необхідне підкреслити, що законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. 123,ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року у справі №500/1959/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовну заяву Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року.