Справа № 360/4452/19
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року справа №360/4452/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 р. у справі №360/4452/19 (головуючий І інстанції Пляшкова К.О., повний текст рішення складено 11.11.2019 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (надалі - відповідач, Управління), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до заяви від 18.09.2019 року та зобов`язати відповідача, починаючи з 01 жовтня 2019 року провести перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як особі, яка відпрацювала на підземних роботах не менш як 15 років, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по списку 1 періоди з 09.11.1987 по 02.09.1995 на посадах учня гірника підземного, гірника підземного, учня прохідника підземного, прохідника підземного, учня гірника з ремонту гірничих виробок, гірника з ремонту гірничих виробок шахти «Максимівська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» та з 14.02.2003 по 31.12.2003 року на посаді прохідника підземного у ТОВ фірма «Ерос» (а.с. 3-9).

Позов обґрунтовано тим, що відповідач листом від 26.09.2019 відмовив позивачу в перерахунку пенсії, оскільки державне унітарне підприємство «Центруголь» та ТОВ фірма «Ерос» на час видання довідок знаходились на території, яка не підконтрольна українській владі. Тому врахувати при призначенні та перерахунку пенсії довідки, та документи про атестацію робочих місць відповідач не може, оскільки зазначені довідки є недійсними та не створюють жодних правових наслідків.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 вересня 2019 року про перерахунок пенсії. Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 вересня 2019 року про перерахунок пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 108-111).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Приймаючи заяву від 12.06.2019 про перерахунок пенсії, відповідач зобов`язаний був перевірити її щодо правильності оформлення, встановивши невідповідність, роз`яснити яким чином необхідно її правильно оформити. Заява безпідставно зареєстрована як звернення громадянина в порядку Закону України «Про звернення громадян», рішення про перерахунок пенсії або відмову у перерахунку пенсії позивачу не приймалось, а лише надано відповідь листом від 20.06.2019 року. Зазначає, що посилання відповідача при неприйнятті довідок на ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» на увагу не заслуговує, вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Відповідач також не погодився з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу. Вважає рішення не обґрунтованим, винесеним без повного з`ясування обставин справи, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що 26.09.2019 року управлінням позивачу було надано відповідь на звернення, рішення про відмову в перерахунку пенсії управлінням не приймалось. Зазначає, що відповідно до п. 20 постанови КМУ від 12.08.1993р. №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. Оскільки, підприємства які видавали довідки, що уточнюють особливий характер, на час видання спірних довідок розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо, оскільки зазначені довідки є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 10-13).

Відповідно протоколу призначення пенсії від 14.03.2019, позивач перебуває на обліку в Білокуракинському ОУПФУ Луганської області з 25.02.2019, як отримувач пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах за списком 1, страховий стаж до 01.01.2004 - 17 років 03 місяці 02 дні, страховий стаж після 01.01.2004 - 09 років 08 місяців 07днів, робота за списком 1 - 07 років 06 місяців 06 днів (а.с. 45-46).

До стажу роботи за списком 1 зарахований період роботи: з 01.06.2006 по 30.04.2007, з 01.05.2007 по 29.02.2008, з 03.03.2008 по 14.10.2008, з 16.11.2008 по 13.12.2008, з 17.12.2008 по 10.02.2009, з 21.03.2009 по 14.04.2009, з 18.05.2009 по 15.06.2009, з 18.07.2009 по 15.08.2009, з 16.09.2009 по 22.02.2010, з 01.03.2010 по 27.05.2010, з 05.06.2010 по 30.07.2010, з 01.08.2010 по 28.11.2010, з 01.12.2010 по 12.04.2011, з 13.04.2011 по 14.08.2012, з 15.08.2012 по 23.11.2013, з 14.12.2013 по 30.06.2014, що підтверджено розрахунком стажу для підтвердження права (а.с. 48-51).

18.09.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області із заявою у довільній формі, за: отриманням детального розрахунку його пенсії по списку 1, із зазначенням стажу та заробітку, який врахований під час розрахунку пенсії позивача; проведенням перерахунку пенсії позивача із зарахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за списком 1 відповідно до частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи з 09.11.1987 по 02.09.1995 на посадах учня гірника підземного, гірника підземного, учня прохідника підземного, прохідника підземного, учня гірника з ремонту гірничих виробок, гірника з ремонту гірничих виробок шахти «Максимівська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» та з 14.02.2003 по 31.12.2003 року на посаді прохідника підземного у ТОВ фірма «Ерос»; проведенням з 01.10.2019 обчислення розміру пенсії позивача за нормами Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, як особі яка відпрацювала на підземних роботах не менш як 15 років (а.с. 94).

Разом із заявою позивачем подано: довідку державного унітарного підприємства «Центруголь» від 29.07.2019 № 164 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виписку з наказу від 15.03.1993 № 170 про проведення атестації робочих місць за умовами праці по шахті «Максимівська», виписку з наказу ТОВ фірма «Ерос» від 28.05.2001 № 12 про результати атестації робочих місць за умовами праці, довідку ТОВ фірма «Ерос» від 07.06.2004 № 233, що уточнює особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії (а.с. 95-101).

Листом від 26.09.2019 № 132/І-7/С Білокуракинське ОУПФУ Луганської області повідомило позивача про результати розгляду звернення від 18.09.2019 про перерахунок пенсії по списку 1. Стосовно перерахунку пенсії по списку 1 з урахуванням періодів роботи з 09.11.1987 по 02.09.2005 на шахті «Максимівська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» та з 14.02.2003 по 31.12.2003 на ТОВ фірма «Ерос» вказано, що оскільки підприємства, які видали довідки, що уточнюють особливий характер роботи, на час видання спірних довідок розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, врахувати при перерахунку пенсії довідки від 29.07.2019 № 164, від 07.06.2004 № 233 неможливо, оскільки зазначені довідки є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків (а.с. 102-104).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини першої ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За унормуванням п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок.

Ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

У пункті 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

За визначенням пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Ця постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації (пункти 4, 4.1 Порядку № 383).

Пунктом 4.2 Порядку № 383 встановлено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.3 Порядку № 383).

Нормами пунктів 4.4, 4.5 Порядку № 383 передбачено, що якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядку проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41. Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Отже, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Правилами статті 44 Закону № 1058-ІV окреслено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку зі зверненням позивача про призначення пенсії за віком пенсійний орган був зобов`язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.08.1983р. ОСОБА_1 працював з 09.11.1987 по 02.09.1995 на посадах учня гірника підземного з повним робочим днем в шахті, гірника підземного з повним робочим днем в шахті, учня прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, учня гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті, гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті на шахті «Максимівська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» та з 14.02.2003 по 31.12.2003 року на посаді прохідника підземного у ТОВ фірма «Ерос» (а.с. 14-16).

Тобто, трудова книжка позивача має необхідні дані за спірні періоди, які свідчать про роботу з 09.11.1987 по 02.09.1995, з 14.02.2003 по 31.12.2003 позивача на відповідних посадах з повним робочим днем під землею. Відповідачем не зазначено в чому полягає неповнота або невідповідність записів трудової книжки.

Стосовно доводу апелянта (Управління), що підприємства які видавали довідки, розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, тому врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо, оскільки зазначені довідки є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно ч.1 статті 3 Закону України від 15.04.2014 за № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Тобто, норми даного закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року по справі Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку: Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14 і враховується судом при розгляді даної справи.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен взяти до уваги інформацію, зазначену у документах, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до управління за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд вказує, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади. На теперішній час на законодавчому рівні відсутня така обов`язкова умова як перереєстрація підприємств на територію підконтрольну українській владі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування довідок від 29.07.2019 № 164, від 07.06.2004 № 233 при призначенні позивачу пенсії.

Статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з 09.11.1987 по 02.09.1995 (7 років 9 місяців 24 дні), з 14.02.2003 по 31.12.2003 (0 років 10 місяців 18 днів) працював на посадах працівника з підземними роботами, що відповідає положенням пункту 1 Розділу I Списку №1 (а.с. 89).

Суд звертає увагу на те, що відповідач мав у своєму розпорядженні необхідні документи, які давали можливість визначити правильно повний стаж роботи позивача, який надавав останньому право на отримання пенсії відповідно до положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

З урахуванням усіх обставин роботи позивача за період з 09.11.1987 по 30.06.2014, станом на 25.02.2019 підземний пільговий стаж останнього складає 16 років 0 місяців 08 днів (7 років 3 місяці 26 днів+7 років 9 місяців 24 дні+0 років 10 місяців 18 днів), що є більше як 15 років, тому норми ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» повинні бути застосовані для перерахунку його пенсії.

Разом з тим, відповідач проігнорував вище зазначені нормативно визначені вимоги для належного розгляду документів щодо перерахунку пенсії позивачу.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивач не звертався із заявою встановленого зразку та рішення за його зверненням не приймалося.

Матеріали справи свідчать, що 18.09.2019р. позивач звернувся до Управління саме із заявою про перерахунок пенсії, у задоволенні якої відповідач листом (в порядку розгляду звернень громадян) від 26.09.2019 №132/І-7/С відмовив.

Жодною нормою закону не визначено, що особа повинна звернутися до пенсійного органу за перерахунком пенсії із заявою встановленого зразка. Якщо відповідач вважав, що повинна була подана заява встановленого зразка, в силу приписів пункту 3.3. розділу ІІІ Порядку№ 22-1, саме відповідач повинен був надати необхідні роз`яснення позивачу стосовно форми заяви, чого виконано не було, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на перерахунок пенсії.

Натомість, заява позивача має безпосередній зміст стосовно перерахунку пенсії та листом відповідач відмовив у цьому перерахунку.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є необхідним визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до заяви від 18.09.2019 року та зобов`язання відповідача починаючи з 01 жовтня 2019 року провести перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як особі, яка відпрацювала на підземних роботах не менш як 15 років, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по списку 1 періоди з 09.11.1987 по 02.09.1995 на посадах учня гірника підземного, гірника підземного, учня прохідника підземного, прохідника підземного, учня гірника з ремонту гірничих виробок, гірника з ремонту гірничих виробок шахти «Максимівська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» та з 14.02.2003 по 31.12.2003 року на посаді прохідника підземного у ТОВ фірма «Ерос»

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

На підставі вищевикладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень судова колегія не приймає доводи апелянта щодо недоведеності позивачем порушення його права на отримання пенсійних виплат.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції - скасувати, оскільки місцевий суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 задоволені апеляційним судом, понесені ним судові витрати повинні бути йому відшкодовані в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення апеляційної скарги позивача, судові витрати позивача, понесені за подання апеляційної скарги, слід відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на загальну суму 1152,60 грн. (квитанція № 14 від 26 листопада 2019 року).

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 р. у справі №360/4452/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до заяви від 18.09.2019 року.

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління пенсійного фонду України Луганської області, починаючи з 01 жовтня 2019 року провести перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, як особі, яка відпрацювала на підземних роботах не менш як 15 років, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії по списку 1 періоди з 09.11.1987 по 02.09.1995 на посадах учня гірника підземного з повним робочим днем в шахті, гірника підземного з повним робочим днем в шахті, учня прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, прохідника підземного з повним робочим днем в шахті, учня гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті, гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті, шахти «Максимівська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» та з 14.02.2003 по 31.12.2003 року на посаді прохідника підземного з повним робочим днем в шахті у ТОВ фірма «Ерос».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місце знаходження: 92200, Луганська область, селище міського типу Білокуракине, вулиця Історична, будинок 81, ) судові витрати в сумі 1152,60 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 копійок).

Повне судове рішення - 28 січня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць