Справа № 640/15240/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Київ № 640/15240/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01 липня 2019 року перерахунок пенсії, виплатити різницю недоотриманої пенсії та в подальшому виплачувати пенсію у розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого народного депутата України - секретаря комітету Верховної Ради України з урахуванням доплати за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за почесне звання «Заслужений» на підставі довідки про заробітну плату працюючого народного депутата України, виданої Управлінням справами Апарату Верховної Ради України від 14 червня 2019 року №15/13-773, без обмеження граничного розміру пенсії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії є безпідставною, оскільки право на пенсію у розмірі 90% заробітної плати народного депутата позивач набув до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про статус народного депутата України», враховуючи незворотність дій закону у часі, відтак, новий порядок призначення та виплати пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ними чинності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало відзив, в якому заперечило проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що законні підстави для перерахунку позивачу пенсії відсутні, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII частину дванадцяту статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» викладено у новій редакції, згідно з якою пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У свою чергу, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як збільшення заробітної плати народного депутата України

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з 28 жовтня 2009 року перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надалі ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 05 липня 2019 року, в якій просила перерахувати належну їй пенсію, згідно з частиною дванадцятою статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» у розмірі 90% місячної заробітної плати працюючого народного депутата України, з урахуванням всіх доплат і надбавок до посадового окладу, діючих у час виконання ним обов`язків народного депутата України.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 11 липня 2019 року №150820/03 позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України» з огляду на те, що відповідно до частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі положень якого ОСОБА_1 з 28 жовтня 2009 року отримує пенсію за віком.

На підставі викладеного, вважаючи порушеними власні права та охоронювані законом інтереси, позивач звернулась з позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає статус (права, обов`язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень, є Закон України «Про статус народного депутата України».

Приписами абзацу 1 частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, чинній станом на момент призначення позивачу пенсії, а саме: 28 жовтня 2009 року) при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше 90 відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії. Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до солідарної системи нараховуються з усієї суми заробітної плати народного депутата у Верховній Раді України.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, чинній станом на момент призначення позивачу пенсії, а саме: 28 жовтня 2009 року), положення частин другої, третьої, п`ятої, шостої, одинадцятої, дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої, п`ятнадцятої, шістнадцятої цієї статті поширюються також на народних депутатів України починаючи з першого скликання і не можуть бути скасовані чи звужені іншими законодавчими актами.

Слід також зазначити, що 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, згідно з яким абзац 11 частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України».

При цьому, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року №213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Разом з тим, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII внесені зміни до частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Відповідно до положень частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (у редакції, чинній після внесення змін та чинній на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії), пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, у зв`язку із набуттям чинності вищезазначених Законів, норми частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України», що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність.

Водночас, Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.

Крім того, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для перерахунку пенсій, як підвищення заробітної плати працюючих народних депутатів.

Вирішуючи питання застосування вказаних вище норм права у часі, суд зазначає, що правовідносини щодо перерахунку пенсій регулюються нормами права, чинними на момент виникнення права на такий перерахунок (звернення із заявою про перерахунок).

Враховуючи те, що на момент коли, як вважає позивач, виникло право на перерахунок пенсії, у законодавстві відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення такого перерахунку, у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року (у справі за заявою «Великода проти України») звернуто увагу на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

У цьому рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац 7 підпункту 2.1 пункту 2 рішення). При цьому, Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних витрат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії». Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Виходячи з вищевикладеного, суд вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що у законодавстві, що регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто по новому врегульовано відносини у даній сфері. На час розгляду даної справи положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не визнані неконституційними.

У свою чергу, слід зазначити, що відповідно до статті 22 Конституції України, відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії позивача не призводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення, оскільки відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуження обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавлення його права на соціальний захист.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що орган Пенсійного фонду України відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу діяв на підставі, у межах і спосіб, передбачені Конституцією України та законами України.

У силу частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні останніх.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко