Справа № 480/4090/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 р. Справа № 480/4090/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,

представника позивача - Склярова С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що в 2001 році батьки позивача, громадяни Республіки Вірменія переїхали на постійне проживання до України та 09 березня 2006 року, за заявою батька позивача було видано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_2 та його неповнолітнім дітям, в тому числі і позивачу. На підставі зазначеного дозволу позивача було документовано посвідкою на постійне проживання від 17 травня 2013 року ІН 016950 та посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон НОМЕР_1 , яке було видане 12.07.2013 року.

Позивач стверджує, що в серпні 2019 року йому стало відомо, що рішенням УДМС України в Сумській області йому скасовано дозвіл на імміграцію. Разом з тим, копію зазначеного рішення йому не надавали.

На звернення позивача, листом від 06.09.2019 року УДМС України в Сумській області повідомили, що дозвіл на імміграцію від 09.06.2006 року скасовано на підставі п. 1ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію». Разом з тим, самого рішення щодо скасування ОСОБА_1 , дозволу на імміграцію надано не було, надано рішення №23 від 23.11.2013 року, в якому йде мова щодо батька позивача ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що співробітники УДМС надали пояснення, що окремим рішенням дозвіл на імміграцію для, ОСОБА_1 , не скасовувався, так як рішення про скасування дозволу саме ОСОБА_2 стосується і його.

Позивач вважає, що дії УДМС України в Сумській області, щодо скасування йому дозволу на імміграцію є протиправними, рішення про скасування дозволу на імміграцію незаконним, оскільки про проведення перевірки законності видачі дозволу на імміграцію ні позивача, його батька не повідомляли, чим порушили право на участь в прийнятті рішення; саме рішення є необгрунтованим, в рішенні не наведено підстав його прийняття; рішення було прийнято з порушенням Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на наступне.

Під час перевірки законності видачі дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання громадянина ОСОБА_3 встановлено, що правових підстав для надання зазначеного дозволу на імміграцію не вбачається, відтак, рішенням УДМС України в Сумській області 29.11.2013 року № 23 батьку позивача ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасували дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 09 березня 2006 року. З огляду на це, враховуючи скасований батьку Позивача дозвіл про імміграцію в Україну, відповідно до висновку від 12.01.2017 року, на підставі п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», прийнято рішення від 12.01.2017 року № 3 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий 09.03.2006 року.

Представник позивача в свою чергу надав суду відповідь на відзив на позов, в якому зазначив, що до серпня 2019 року будь-хто із посадових осіб особисто чи шляхом надіслання поштової кореспонденції не повідомляв позивача про скасування йому дозволу на імміграцію. ОСОБА_1 07 серпня 2019 року звернувся з заявою до управління ДМС в Сумській області, в якій просив надати копію відповідного рішення та роз`яснити безпосередні причини його прийняття. За результатами розгляду вказаної заяви, листом від 06.09.2019 року Відповідач повідомив ОСОБА_1 , що 09.03.2006 року було надано дозвіл на імміграцію ОСОБА_2 разом з дітьми, в тому числі і ОСОБА_1 . Вказаний дозвіл було скасовано в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 надав про себе неправдиві відомості, а саме повідомив про здійснення опіки, в той час коли не був опікуном громадянина України. Не зважаючи на те, що з заявою про надання копії відповідного рішення звернувся ОСОБА_1 , Відповідачем на адресу останнього було надіслано листа з копією рішення про скасування дозволу на імміграцію його батькові ОСОБА_2 , при цьому копії рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 , надано не було, вказане рішення позивачем було подано лише до суду.

Ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 29.12.2005 року батько позивача ОСОБА_2 звернувся до ВГІРФО Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, що діяла на той момент). Разом з тим, у своїй заяві ОСОБА_2 клопотав також про надання дозволу його неповнолітнім дітям: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та позивачу ОСОБА_1 (а.с. 57).

Рішенням від 09.03.2006 року ВГІРФО УМВС України в Сумській області ОСОБА_2 (батьку позивача) було надано дозвіл на імміграцію в Україну (а.с. 59). Разом з ним дозвіл на іміграцію в Україну отримали його неповнолітні на той момент діти, в тому числі і позивач. 15.05.2006 батько Позивача документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , строком дії - безстроково.

В подальшому, відповідачем проведено перевірку законності видачі зазначеного дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання за наслідками якої складено Висновок від 29.22.2013. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_2 (а.с. 66 - 68). Зазначений висновок обгрунтований тим, що ОСОБА_2 звернувся до ГГІРФО Недригайлівського PB УМВС України в Сумській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграція» (в редакції, що діяла на той момент), відповідно до якого дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України. В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 надав рішення виконавчого комітету Сакунихської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 28.09.2005 № 38, яким ОСОБА_2 було призначено опікуном ОСОБА_7 (а.с. 58). Відповідно до вимог Цивільного кодексу України, повноваження щодо призначення опікуна або піклувальника над громадянами України, яких визнано недієздатним або дієздатність яких обмежена, віднесені до виключної компетенції суду, у зв`язку з чим у разі подання заяви про надання дозволу на імміграцію відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону «Про імміграцію», іноземці та особи без громадянства, яких призначено опікунами та піклувальниками над вказаними громадянами, мають подати копії відповідних судових рішень.

На підставі зазначеного Висновку, рішенням УДМС України в Сумській області 29.11.2013 року № 23 батьку позивача ОСОБА_2 на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» в редакції від 19.11.2012, було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 09 березня 2006 року (а.с. 69).

З матеріалів справи суд також вбачає, що рішення УДМС України в Сумській області 29.11.2013 року № 23 було оскаржене ОСОБА_2 до Сумського окружного адміністративного суду, але ухвалою суду від 12.05.2015 по справі №818/717/15 позов ОСОБА_2 був залишений без розгляду в зв`язку із відкликанням позовної заяви (а.с. 92).

Враховуючи скасований батьку позивача дозвіл про імміграцію в Україну, відповідно до Висновку відповідача від 12.01.2017 року (а.с. 71), на підставі п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (в редакції, що діяла на той момент), відповідачем прийнято рішення від 12.01.2017 року № 3 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , виданого 09.03.2006 року (а.с. 74).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить із наступного.

Згідно ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. За змістом ч.15 ст.4 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України "Про імміграцію".

Статтею 6 Закону України "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів, відповідно до яких останні перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Стаття 9 Закону України ''Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

При цьому необхідно відзначити, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у стравах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі по тексту - Порядок №1983).

У відповідності до п.п. 2 п. 2 цього Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме, зокрема, батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно п. 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: - формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; - надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших, випадках - територіальним підрозділам; - здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України "Про імміграцію", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш яку тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що рішенням від 12.01.2017 року № 3 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , виданий 09.03.2006 року. Доказів направлення вказаного рішення на адресу позивача суду надано не було.

Разом з тим, з матеріалів справи суд вбачає, що 23.03.2009 року позивач ОСОБА_1 самостійно звернувся до ВГІРФО УМВС України в Сумській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 90). За наслідками розгляду вказаної заяви позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну від 18.05.2009 (а.с. 91).

Також відповідно до листа Управління ДМС України в Сумській області від 26.11.2019, ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління, як особа, яка має дозвіл на імміграцію в Україну від 18.05.2009. На підставі вищевказаного дозволу було оформлено посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 18.05.2009, яка була обміняна на нову посвідку серії НОМЕР_4 (а.с. 86).

Отже, судом встановлено, що на час розгляду справи, позивач є особою, яка має виданий у встановленому законом порядку дозвіл на імміграцію в Україну від 18.05.2009 та дійсну посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 , копія якої додана позивачем до позову (а.с. 11).

Оцінюючи доводи позову суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації на час звернення до суду.

Враховуючи, що на час прийняття відповідачем рішення від 12.01.2017 року № 3 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , виданого 09.03.2006 року, позивач вже отримав іншій дозвіл на імміграцію, вказане рішення по суті не створює для позивача юридичних наслідків, не впливає на обсяг його правоздатності і дієздатності, та не обмежує позивача в праві легітимно перебувати на території України.

На час розгляду справи в суді оскаржуване рішення реалізоване та фактично не створює для позивача обов`язків чи правових наслідків за результатами його прийняття, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.01.2020 року.

Суддя В.О. Павлічек