Справа № 338/641/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 338/641/19 пров. № 857/14096/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гуляка В.В., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2019 року (головуючий суддя Круль І.В., смт. Богородчани, повний текст складено 05.03.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до сектору реагування патрульної поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про адмінправопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до сектору реагування патрульної поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якому просив визнати протиправними дії відповідача під час винесення постанови від 10 травня 2019 року серії ДПО18 №273390 та скасувати вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано постанову поліцейського СРПП № 4 Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції Волосянка Р.Б. від 10 травня 2019 року серії ДПО18 №273390 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу в розмірі 425 грн у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 та закрито справу про адміністративне правопорушення. У задоволенні позову в частині вимог до СРПП Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, таке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права,тому просить скасувати рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з наступного:

«Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що поліцейський СРПП № - Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старший сержант поліції Волосянко Р.Б. 10 травня 2019 року виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки

дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 №273390, якою

наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. на ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак в постанові не вказав час вчинення адміністративних правопорушень та не зазначив нормативного акта, що передбачає відповідальність за такі адміністративні правопорушення.

Доказів, які б спростовували позицію позивача щодо того, що в постанові не вказані час вчинення правопорушень та не зазначено нормативного акту, що передбачає відповідальність за вказані правопорушення відповідачами не представлено, тому суд

приходить до висновку про незаконність спірної постанови, оскільки посадовою особо при винесені постанови не дотримано вимог ст.283 КУпАП.»

Апелянт вважає, що судом першої інстанції надана невірна правова оцінка вищезазначених правовим нормам, а також з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлений цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пленум Верховного Суду України постановою №14 від 23.12.2005 ч.3 п.24 звертає увагу «при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП».

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейській має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкт із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; ;) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Поліцейський з`ясував, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене п. 5 ст.121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами). Позивач керував транспортним засобом без мотошолома, що підтверджується відеоматеріалами. Позивач винен в його вчиненні та підлягає адміністративній відповідальності.

Всі твердження, які позивач виклав в позовній заяві, спростовує відео з нагрудних камер поліцейських, а саме:

- на відео 0006 о 22:44:08-22:45:08 Позивач стверджує, що він є власником даного транспортного засобу, керував транспортним засобом без мотошолома, документів на т/засіб, а також, що посвідчення водія на даний час немає, на відео 0011 о 23:57-23:57:53 позивач відмовляється надати будь-які пояснення та одержати постанову про накладення адміністративного стягнення.

Дані доводи були викладені у відзиві на позовну заяву, але суд першої інстанції не розглянув, не дослідив відеоматеріали з відеокамер поліцейських, які були надані позивачем. Крім того, в рішенні суду не має жодного посилання про наявність відеоматеріалів в адміністративній справі, а також те, що вони були предметом дослідження в судовому засіданні.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (чч. 4, 5 ст. 77 КАС України).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність, згідно з законодавством. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку, перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги.

Передбачено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав позивача.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції з безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підставою зупинки послужило порушення позивачем Правил дорожнього руху, передбачене п. 5 ст.121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки або (мотошоломами).

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. п. «а» п.2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Вимога інспектора патрульної поліції про надання для перевірки документи відповідно до п. 2.4. ПДР водій транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. цих Правил, і зокрема, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Відповідальність за непред`явлення цих документів передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не мав при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмір двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки, позивач не надав вказані документи інспектору для перевірки, відповідач правомірно і в межах своєї компетенції склав на позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП України.

Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП Інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії ДП018 №273390 від 10.05.2019 року обґрунтована, винесе на на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Вважає, що необхідні відеоматеріали надані суду 1 інстанції, а доводи позивача безпідставні та не обгрунтовані.

Крім того апелянт вважає, що суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні порушив більшість принципів встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №273390 від 10 травня 2019 року накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн на ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 №1306 (із змінами і доповненнями), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до положень частин перших статтей 276, 280, 283 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення у відповідності до положень ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в постанові відповідач не вказав час вчинення адміністративних правопорушень та не зазначив нормативного акта, що передбачає відповідальність за такі адміністративні правопорушення. Доказів, які б спростовували позицію позивача щодо того, що в постанові не вказаний час вчинення правопорушень та не зазначено нормативного акту, що передбачає відповідальність за вказані правопорушення відповідачами не представлено, тому суд першої інстанції дійшов висновку про незаконність спірної постанови, оскільки посадовою особою при винесені постанови не дотримано вимог ст.283 КУпАП.

Проте, суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань.

Дійсно в оскаржуваній позивачем постанові про накладення адміністративного стягнення (а.с.40) зазначено дату та місце вчинення адміністративного правопорушення проте не вказано час такого, проте вказана формальна обставина не може бути підставою для скасування згаданої постанови, оскільки сам факт адміністративного правопорушення, а саме керування мотоциклом без використання мотошолома, без посвідчення водія, реєстраційного документа на цей транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування підтверджується відео з нагрудних камер поліцейських. Крім того факт керування транспортним засобом підтверджується постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року (а.с.126-129), згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що з урахуванням положень ч. 4 ст. 78 КАС України не потребує доказування.

Також помилковими є твердження суду першої інстанції про не зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові нормативного акта, що передбачає відповідальність за такі адміністративні правопорушення, бо у вказаній постанові такі норми зазначені, а саме ч.5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не зазначення пунктів ПДР, які порушив позивач, не охоплюється вимогами 2 ст. 283 КУпАП, бо ПДР не містять диспозицій та санкцій адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч. 2 ст. 222 КУпАП).

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що дії працівників органів Національної поліції у даній спірній ситуації є правомірними, і підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 не має.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області задовольнити, скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2019 року по справі № 338/641/19.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Н. М. Судова-Хомюк
В. В. Гуляк