Справа № 460/1200/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1200/19 пров. № 857/11247/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року, головуючий суддя Махаринець Д.Є., ухвалене у м. Рівне, повний текст якого складено 03.09.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ГУ ДФС у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними дії щодо нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за 2018 рік, звіт за формою додаток 5 від 21.01.2019 року та визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.03.2019 року №Ф-61552-50 по єдиному соціальному внеску в розмірі 9 828,71 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що підставою для прийняття оскарженої вимоги став помилково поданий нею звіт з єдиного внеску. Позивач зазначила, що повідомляла відповідача щодо помилковість подання такого звіту з огляду на те, що вона є фізичною особою-підприємцем і звільняється від сплати єдиного податку як пенсіонер, тому вважала, що прийняття відповідачем вимоги є протиправним.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визнано протиправною і скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2776-51 від 06.03.2019 року ГУ ДФС у Рівненській області на загальну суму 9 828,72 грн.; в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування звіту форми №Д5 за 2018 рік від 21.01.2019 року поданого ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач, подавши звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 21.01.2019 року за 2018 рік, фактично надав добровільну згоду на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак відповідачем правомірно винесено оскаржену вимогу.

03.12.2019 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області подано клопотання про заміну сторони відповідача з Головного управління ДФС у Рівненській області на Головне управління ДПС у Рівненській області.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДФС у Рівненській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Рівненській області.

Відтак, з урахуванням положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно замінити відповідача його правонаступником.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не заперечується, що з листопада 2013 року позивач отримує пенсію за віком (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 ).

21 січня 2019 року позивачем до податкового органу самостійно було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, де в таблиці 1 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок та зазначена нарахована сума єдиного внеску, а саме: помісячно в розмірі 819,06 грн., всього в розмірі 9 828,72 грн. (а.с. 66-65).

В подальшому позивач звернулась до відповідача з листом у якому просила скасувати спірну вимогу.

11.04.2019 відповідачем сформовано лист-відповідь де зазначено, що позивачем самостійно подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 5 за 2018 рік, а отже самостійно нараховані та задекларовані суми єдиного внеску підлягають сплаті на загальних підставах.

Аналогічного змісту позивачу надійшла відповідь з Державної фіскальної служби України від 17.05.2019 року.

11 березня 2019 року відповідачем відносно позивача прийнята оскаржена Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-61552-50 на суму 9828,71 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із відсутністю у позивача обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, спірна вимога відповідача про сплату боргу, а також і дії по нарахуванню єдиного соціального внеску є протиправними. А звіт не є актом суб`єкта владних повноважень, через що в адміністративному порядку не може бути оскарженим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Приписами пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у пункті 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року, та у пункті 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року.

Отже, необхідними умовами для застосування положень частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями статті 12 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі договір про добровільну участь) згідно із Законом №2464-VI.

Частиною першою статті 10 Закону №2464-VI визначено, що платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої та третьої статті 10 Закону №2464-VI особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату). Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах. У такому разі вони подають до органу доходів та зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, частиною третьою Розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 року, передбачено, що звіт зазначеними особами не подається.

У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та які є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Відтак, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача позивачем звіту за 2018 рік не свідчить про його добровільну участь у системі страхування.

Таким чином, силу вимог частини четвертої Закону №2464-VI, позивач звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та не має обов`язку щодо його сплати.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі №806/2196/16.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії ГУ ДФС у Рівненській області щодо нарахування та стягнення з позивача єдиного соціального внеску за 2018 рік є неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року у справі №460/1200/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 24.01.2020 року.