Справа № 480/3596/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р.Справа № 480/3596/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Стеценка Олександра Кузьмича на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Кравченко Є.Д.) від 23.10.2019 року (повний текст рішення складено 30.10.2019 року) по справі №480/3596/19

за позовом ОСОБА_1

до Буринської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до Буринської міської ради Сумської області, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Двадцять шостої сесії сьомого скликання Буринської міської ради від 15.05.2019 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності на території Буринської міської ради (кадастровий номер - :03:001:0388)".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення внаслідок неправильного дослідження доказів і встановлення обставин, а також застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку, оскільки є немотивованим та потягло за собою несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів позивача.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 23.08.2018 № 18-6479/16-18-СГ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Буринської міської ради Сумської області за межами населеного пункту (а.с. 19).

В послідуючому, на замовлення позивача розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Буринської міської ради Буринського району Сумської області (а.с. 20), який був погоджений висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 11.01.2019 № 272/82/-19 та висновком державної експертизи землевпорядної документації від 20.03.2019 № 240 проведеної Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області (а.с. 21-22, 23-24).

10.04.2019 року позивач звернувся до Відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 2, 00 га для ведення особистого селянського господарства на території Буринської міської ради Буринського району Сумської області (а.с. 25).

У відповідь на вказану заяву листом від 24.04.2019 № 265/176-19 Відділ у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повідомив позивача, що вказана земельна ділянка знаходиться в масиві з кадастровим номером :03:001:0388 площею 5,0536 га, який відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 р. № 18-10507/16-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано у комунальну власність Буринської міської об`єднаної територіальної громади Буринського району Сумської області та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Буринською міською радою. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" однією з підстав для відмови в державній реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Так, законодавством визначено, що складання та підписання акту погодження меж є обов`язковим при виготовленні проекту землеустрою, при цьому в поданому проекті вказані матеріали погодження відсутні. Тому, оскільки земельна ділянка, яка планується до відведення перебуває в масиві, який вже сформований і перебуває у власності Буринської міської ради, позивачу слід було долучити до документації із землеустрою матеріали поділу сформованої земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :03:001:0388, звернувшись до власника земельної ділянки - Буринської міської ради (а.с. 26).

Не погоджуючись із відповіддю, позивач звернувся до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року у справі №480/1745/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області щодо нездійснення державної реєстрації земельної ділянки, яка передається ОСОБА_1 у власність, загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території Буринської міської ради Сумської області за межами населеного пункту. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2019 р. про реєстрацію земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована за адресою: Сумська область, Буринський район, Буринська міська рада, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 75-77).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 у справі №480/1745/19 повернуто скаржнику (а.с. 73-74).

Разом з тим, 15.05.2019 Буринською міською радою Сумської області прийнято рішення, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 5,0536 га (кадастровий номер -:03:001:0388) із категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» на території Буринської міської ради на три земельні ділянки площею по 1,5000 га та одну земельну ділянку 0,5536 га.; технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, на якій проставлені відмітки про Державну реєстрацію земельної ділянки, передано на засідання чергової сесії Буринської міської ради для її затвердження (а.с. 12).

Крім того, рішенням Буринської міської ради Сумської області від 29.05.2019, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності за межами населених пунктів на території Буринської міської ради Сумської області « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», загальною площею 5,0536 га, кадастровий номер :03:001:0388, за цільовим призначенням: « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», на земельні ділянки: з кадастровим номером :03:001:0488, площею 0,3204 га. за цільовим призначенням: « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; з кадастровим номером :03:001:0489, площею 1,5000 га, за цільовим призначенням: « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; з кадастровим номером :03:001:0490, площею 1,5000 га, за цільовим призначенням: « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; з кадастровим номером :03:001:0491, площею 1,5000 га, за цільовим призначенням: « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; з кадастровим номером :03:001:0492, площею 0,2332 га, за цільовим призначенням: « 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» (а.с. 78).

Не погоджуючись із правомірністю рішення Буринської міської ради від 15.05.2019 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності на території Буринської міської ради (кадастровий номер - :03:001:0388)", позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним рішенням жодних прав, свобод та законних інтересів позивача не порушено, оскільки станом на час розгляду справи позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку, яка входить до масиву з кадастровим номером :03:001:0388 площею 5,0536 га.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають виключно порушені права, свободи чи інтереси суб`єкта звернення і в даному випадку метою судового захисту є відновлення порушеного права позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, підставами для визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов`язковою умовою визнання протиправними рішення є наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі та якщо таке порушення відбулось у сфері публічно-правових відносин.

Так, перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно положень статті 25 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Враховуючи, що земельна ділянка площею 5,0536 га (кадастровий номер -:03:001:0388) із категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.12.2018 № 18-10507/16-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" була передана у комунальну власність Буринської міської об`єднаної територіальної громади Буринського району Сумської області та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Буринською міською радою, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача наданих йому законом повноважень на прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу вказаної земельної ділянки.

Як встановлено зі змісту рішення, воно прийняте за результатами розгляду пропозиції постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки комунальної власності Буринської міської ради.

Згідно витягу з протоколу засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища питання поділу земельної ділянки комунальної власності на території Буринської міської ради (кадастровий номер - :03:001:0388) було розглянуте на засіданні постійної комісії, на якому доповідав Марченко М.А. - провідний спеціаліст (землевпорядник) земельного відділу апарату виконавчого комітету Буринської міської ради, який пояснив, що виникла необхідність у прийнятті рішення щодо поділу земельної ділянки, у зв`язку з численними зверненнями жителів громади щодо отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у відповідності до статті 121 Земельного кодексу України, та ознайомив зі змістом проекту рішення щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності на території Буринської міської ради (кадастровий номер - :03:001:0388). В обговоренні наданого питання брали участь всі члени постійної комісії. За результатами голосування членів комісії було вирішено погодитись із запропонованим проектом рішення та винести його на розгляд депутатів (а.с. 46).

Колегія суддів зазначає, що факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою та розроблення відповідного проекту не є підставою для виникнення у особи права власності на земельну ділянку.

У постанові від 30.05.2018 року по справі №826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

У розвиток цього висновку, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом, зокрема у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 509/4722/16-а).

Враховуючи, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку, яка входить до масиву з кадастровим номером :03:001:0388 площею 5,0536 га, твердження позивача про вплив спірного рішення сільської ради на його права та інтереси є необґрунтованим.

Посилання скаржника на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 у справі №480/1745/19 колегія суддів вважає таким, що не впливає на правомірність оскаржуваного рішення відповідача, оскільки відповідач не був стороною по справі та судом не давалась оцінка законності його дій чи рішень.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем не підтверджено факту наявності порушення його прав, свобод та інтересів внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Також колегією суддів враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Стеценка Олександра Кузьмича залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі №480/3596/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 24.01.2020 року