Справа № 1.380.2019.005523
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 рокуЛьвівСправа №1.380.2019.005523 пров. №857/13362/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року про закриття провадження у справі №1.380.2019.005523 (головуючий суддя Лунь З.І. проголошене о 12:14:32 20.11.2019 року у м. Львові повний текст складений 22.11.2019 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» (далі ТзОВ «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра») звернулося до суду з адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у якому просить зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів про арешт майна боржника від 01.03.2017 року № 52942553.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року закрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про зняття арешту з майна.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що даний спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку державний виконавець діє як публічна посадова, зокрема здійснює публічно-владні, обов`язкові забезпечувані примусом управлінські функції і набуває статусу посадової особи суб`єкта владних повноважень. Крім того наголошує на тому, що жодний майновий інтерес стягувача у даному виконавчому провадженні не порушено, оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу за його ж зверненням, і прийнято рішення про припинення чинності арешту майна. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечила, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 15.06.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Іскра» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Львівський електроламповий завод «Іскра») та Публічним акціонерним товариством «Фольксбанк» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ВіЕс Банк») укладено кредитний договір №KU017692 з наступними змінами та доповнення, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» кредит в розмірі 4500000,00 доларів США, кінцевою датою погашення якого визначено 15.06.2017 р.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та позичальником укладено договір іпотеки, посвідчений 29.04.2015 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н. О., зареєстровано в реєстрі за №1365. Відповідно до умов зазначеного договору, ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» передано в іпотеку ПАТ «ВіЕс Банк» нерухоме майно, а саме: будівлю магазину-павільйону «Кулінарія», літ. «А-1», площею 166,3 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 31, м. Львів, реєстраційний № 1; будівлю, літ. «С-2», загальною площею 594,3 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 31, м. Львів, реєстраційний № 1; будівлю котельної з побутовими приміщеннями, літ. «Б-2», загальною площею 747,8 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 31, м. Львів, реєстраційний № 1; будівлю, літ. «І-1», площею 598,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 Львові, реєстраційний № 1; будівлю лиття в землю і магнітопроводів, літ. «Ї-2», площею 752,7 кв. м., що знаходиться за адресою: вул АДРЕСА_1 Заводська АДРЕСА_2 , м. Львів, реєстраційний № 1; будівлю, літ. «Ю-1», площею 541,6 кв. м., що знаходиться за адресою: вул АДРЕСА_1 Заводська АДРЕСА_3 31, м. Львів, реєстраційний № 1.

06.04.2018р. між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «КУА ТЕМП» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ВіЕс Банк» (первісний кредитор) відступило ТзОВ «КУА ТЕМП» (новому кредитору) своє право вимоги за Кредитним договором № KU017692 від 15.06.2012 р.

24.04.2018р. між ТзОВ «КУА ТЕМП» та ТзОВ «Симпатик Інвест» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «КУА ТЕМП» (первісний кредитор) відступило ТзОВ «Симпатик Інвест» (новому кредитору) своє право вимоги за вказаним Кредитним договором № KU017692 від 15.06.2012 р.

24.04.2018р. укладено Договір про відступлення права вимоги між ТзОВ «Симпатик Інвест» та ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив», відповідно до якого ТзОВ «Симпатик Інвест» (первісний кредитор) відступило ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив» (новому кредитору) своє право вимоги за Кредитним договором № KU017692 від 15.06.2012 р. з усіма додатковими угодами та додатками до нього.

24.04.2018р. між ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив» та ТзОВ «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив» (первісний кредитор) відступило ТзОВ «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» (новому кредитору) своє право вимоги за Кредитним договором № KU017692 від 15.06.2012р.

24.04.2018р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. посвідчено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеними між ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» та ПАТ «ВіЕс Банк», зокрема відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 29.04.2015 р. (зареєстровано в реєстрі за № 1365): Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24.04.2018р., укладеного між ПАТ ««ВіЕс Банк» та ТзОВ «КУА ТЕМП»; Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24.04.2018р., укладеного між ТзОВ «КУА ТЕМП» та ТзОВ «Симпатик Інвест»; Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24.04.2018р., укладеного між ТзОВ «Симпатик Інвест» та ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив»; Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 24.04.2018р., укладеного між ТзОВ «Компанія з управління активами «Актив» та ТзОВ «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра».

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» (позивач) набуло статусу нового кредитора в зобов`язанні, що виникло на підставі Кредитного договору № KU017692 від 15.06.2012р. та статусу нового Іпотекодержателя за договором іпотеки.

Згідно п. 3.1 Договору про відступлення права вимоги від 24.04.2018 р. до позивача перейшло право вимоги за Кредитним договором № KU017692 від 15.06.2012р. на загальну суму 122216280,49 грн.

У зв`язку з непогашенням ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» у встановлений строк заборгованості в повному обсязі, позивачем, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», звернено стягнення на предмети іпотеки згідно Договору іпотеки від 29.04.2015р., шляхом набуття права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відтак, відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу на праві власності належить нерухоме майно, а саме: будівля (магазину-павільйону «Кулінарія»), літ. «А-1», площею 166,3 кв. м., що знаходиться за адресою: вул АДРЕСА_2 м АДРЕСА_1 Львів , реєстраційний № 1 (витяг № 151772675 від 02.01.2019р.); будівля, літ. «С-2», загальною площею 594,3 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний № 1 (витяг № 151771484 від 02.01.2019 р.); будівля котельної з побутовими приміщеннями, літ. «Б-2», загальною площею 747,8 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Заводська АДРЕСА_2 , м. Львів, реєстраційний № 1 (витяг № 151772246 від 02.01.2019 р.); будівля, літ. «І-1», площею 598,6 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Заводська, 31 Львові, реєстраційний №1 (витяг № 151770787 від 02.01.2019 р.); будівля лиття в землю і магнітопроводів, літ. «Ї-1», площею 752,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний № 1(витяг № 151771872 від 02.01.2019 р.); будівля, літ. «Ю-1», площею 541,6кв. м., що знаходиться за адресою: вул АДРЕСА_1 Заводська, 31, м. Львів, реєстраційний № 1 (витяг № 151773113 від 02.01.2019 р.).

Під час отримання інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачу стало відомо про наявність заборони відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна та їх арештів, що накладені постановою Сихівського ВДВС м. Львова про арешт майна № 52942553, дата державної реєстрації 01.03.2017р. При цьому, особою майно/права якої обтяжуються вказаними арештами зазначається Публічне акціонерне товариство «Іскра»(правонаступником якого є ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра»).

Зважаючи на те, що наявність арешту на майно позивача перешкоджає реалізації права на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зняти арешт з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів про арешт майна боржника від 01.03.2017 р. № 52942553.

Постанова про арешт майна боржника від 01.03.2017 р. ВП № 52942553 винесена державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів при примусовому виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 01.04.2016 р. у справі № 914/3200/15.

За вказаним виконавчим документом боржником є Публічне акціонерне товариство «Іскра», а стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський завод РЕМА».

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що за захистом своїх прав позивачу слід звернутися до суду господарської юрисдикції, з огляду на те, що те, що спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами) з приводу зняття арешту з нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки факт реєстрації права власності на майно при наявності обтяжень на це майно спричиняє майновий інтерес стягувача.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними та такими, що суперечать обставинам справи та нормам процесуального права з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій. (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України)

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, за ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Водночас, помилковим є застосування ст. 19 КАС України, та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору, є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень, є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами, характеру життєвої ситуації, яка вимагає застосування саме тих відповідних їй положень права, які на твердій публічній владній підставі неодмінно призведуть до правового, обґрунтованого, переконливого і справедливого вирішення життєвої ситуації (правового явища).

У справі, що розглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір у цій справі не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, оскільки предметом оскарження є дії державної виконавчої служби, пов`язані з виконавчим провадженням господарського спору, в межах якого накладено арешт на майно. До повноважень цього суду відноситься контроль за виконанням ухваленого ним судового рішення на стадії виконавчого провадження, зокрема, й за діями державного виконавця.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам ст. 4 ГПК України.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів ДВС, то їх слід розглядати в порядку звернення до суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця.

Тож, позовні вимоги товариства, яке не є стороною виконавчого провадження, лише зводяться до оскарження дій органу ДВС щодо накладення арешту на майно, яке на момент його накладення не було власністю боржника, у виконавчому провадженні та незняття арешту, накладеного під час виконання наказу господарського суду відносно майна боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 287 КАС України).

У випадку, коли суд господарської юрисдикції ухвалив рішення в межах предмета господарського спору, а державний виконавець на стадії виконання цього рішення використав свої повноваження, як-от наклав арешт на майно боржника, оголосив обмеження на його відчуження і таким чином порушив право чи пріоритет на це майно третьої особи (особи, яка не була стороною чи учасником провадження у господарському суді і не є стягувачем чи боржником у виконавчому провадженні), то є підстави презюмувати, що в такому правовому відношенні, державний виконавець діє як публічна посадова особа, здійснює насамперед публічно-владні, обов`язкові, нерідко забезпечувані примусом управлінські функції. У цьому разі, державний виконавець набуває статусу посадової особи - суб`єкта владних повноважень.

Апеляційний суд також наголошує на тому, що після надходження на виконання наказу господарського суду державний виконавець починає діяти як публічна посадова особа органу державної влади, реалізовує надані йому законом специфічні владні повноваження з виконання, зокрема, судового рішення. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, повинен вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така юридична особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в побічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки Господарським процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, який оскаржує дії державного виконавця під час виконання судового рішення арешт майна, та не є стороною вказаного виконавчого провадження.

Враховуючи те, що позивач не є стороною виконавчого провадження ВП №52942553 і не наділений правом оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника в передбаченому Господарським процесуальним кодексом України порядку, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанцій про те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням всіх обставин, що передували зверненню до суду з даним позовом, наявних в матеріалах справи доказів та обґрунтувань сторін, колегія суддів дійшла висновку позивач не наділений процесуальним правом щодо оскарження дій чи бездіяльності виконавця в порядку ст. 339 ГПК України, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та про неможливість розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного суду з цього питання, яка викладена в постановах від 27.03.2019 у справі №823/359/18, від 03.07.2019 у справі №826/14603/17 та від 5 червня 2019 році у справі №917/2267/14.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи та порушено норми процесуального права, а тому, ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі необхідно скасувати, а справу направити до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товориства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Львівського електролампового заводу «Іскра» - задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 22019 року про закриття провадження у справі №1.380.2019.005523 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляду справ(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 23.01.2020р.