Справа № 428/3686/19
Суддя: Посохов І. С.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/3686/19
Провадження № 2-а/428/106/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участі секретаря судового засідання - Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Овєчкіна Євгена Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Овєчкіна Євгена Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постановою серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019 року поліцейським батальйону № 1 роти № 1 УПП в Луганській області ДПП рядовим поліції Овєчкіним Євгеном Ігоровичем на позивача було накладено адміністративне стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП у розмірі 425 гривень, через нібито порушення підпункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху.

Відповідно до вищезазначеної постанови, та на думку поліцейського, позивач 17.03.2019 року о 17 годині 15 хвилин, керуючи в м. Сєвєродонецьку по проспекту Хіміків транспортним засобом VOLKSWAGEN Т5 СП6С, державний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при виконанні маневрів перестроювання, чим порушив п. 9.2 «б» ПДР.

Позивач вважає постанову поліцейського батальйону № 1 роти № 1 УПП в Луганській області ДПП рядового поліції Овєчкіна Євгена Ігоровича про притягнення його до адміністративної відповідальності неконкретною, незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з грубими порушеннями Конституції України, норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач у ході несення дорожньої служби дійшов висновку про нібито вчинення позивачем правопорушення, про що склав постанову. На заперечення позивача про відсутність в його діях порушень Правил дорожнього руху України, відповідач ніяк не реагував. Більш того, позивач чітко зазначив поліцейському про незгоду із фактом вчинення правопорушення та про наміри щодо оскарження дій Відповідача у порядку адміністративного судочинства.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є незаконним, необґрунтованим, недоведеним. Вказана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону з наступних причин.

Позивач впевнений, що не порушував Правил дорожнього руху, та складу правопорушення в його діях немає, оскільки він керував своїм транспортним засобом у суворій відповідності до Правил дорожнього руху та під час здійснення повороту з вул. Богдана Ліщини на проспект Хіміків подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку. 17.03.2019 року о 17 годині 15 хвилин, керуючи в м. Сєвєродонецьку транспортним засобом VOLKSWAGEN Т5 СП6С, державний номер НОМЕР_1 , позивач рухався по вул. Богдана Ліщини, з якої, з неухильним дотриманням вимог Правил дорожнього руху, зокрема вимог п. 9.4 ПДР, завчасно подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку та здійснив поворот на проспект Хіміків.

Після здійснення вказаного повороту позивач побачив в дзеркало заднього огляду патрульний автомобіль поліції, який рухався з ввімкненим світловим сигналом червоного кольору, через що, у відповідності з вимогами ПДР, він зупинив транспортний засіб, вийшов з нього та поцікавився у працівників поліції чи вони його зупиняють та в чому причина зупинки. У відповідь на свої запитання, позивач отримав відповідь, що зупинили його саме через те, що він нібито порушив п. 9.2 «б» ПДР, оскільки, на думку поліцейського, він рухаючись по вул. Богдана Ліщини виконував маневри перестроювання без подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Після цього відповідач склав оскаржувану постанову, в якій зазначив зовсім інші обставини, ніж були повідомлені йому.

Таким чином, висновки до яких прийшов відповідач Овєчкін Є.І. під час складання оскаржуваної постанови, на думку позивача, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинних нормативно-правових актів України, а постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому на підставі ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

У судове засідання відповідач поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовий поліції Овєчкін Є.І. не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Від відповідача надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи відеозапису на 1 цифровому носії.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019, складену поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовим поліції Овєчкіним Є.І., протиправною у зв`язку з тим, що: оскаржувана постанова не відповідає дійсності, не ґрунтується на жодному доказі, а також відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст. 278, 279 КУпАП.

Відповідачем суду не надано пояснень на підтвердження правомірності своїх дій, а лише надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R, який нібито містить інформацію щодо зазначених у постанові серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019 подій.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядового поліції Овєчкіна Є.І. серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019 позивача було визнано винним у порушенні п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 17.03.2019 о 17-15 год. у м. Сєвєродонецьк по проспекту Хіміків, 12, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Т5 СП6С, державний номер НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, при виконанні маневрів перестроювання, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

В графі 9 постанови «до постанови додається» нічого не зазначено.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 9.2 (б) ПДР надано відеозапис. Втім, суд зауважує, що в графі 9 оскаржуваної постанови «до постанови додається» нічого не зазначено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Як вже наведено вище, суду в якості доказів обставин подій, які мали місце 17.03.2019 о 17-15 год. в м. Сєвєродонецьку, відповідачем надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R.

Судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, та відеозапис, на підставі чого судом було встановлено наступне.

При відтворенні цифрової інформації у судовому засіданні за допомогою комп`ютерної техніки встановлено, що диск містить файли. При відтворенні файлів видно, що транспортний засіб «VOLKSWAGEN Т5 СП6С, державний номер НОМЕР_1 , стоїть на проїжджій частині, не рухаючись. Екіпаж патрульної поліції, перевіряє особу водія, якій теж стоїть на проїжджій частині поруч з транспортним засобом та спілкується з ним. Факту вчинення адміністративного правопорушення запис не містить.

Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже, відеозапис, який покладений відповідачем в основу оскаржуваного рішення, в постанові як додаток не зазначений, а тому не може підтверджувати правомірності дій щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача та крім того не містить відомостей про викладені в постанові серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019 обставини.

Наданий відповідачем відеозапис на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Аналогічна правова позиція щодо належності такого доказу як відеозапис на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки, на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень 00 копійок, такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, однак він не ставить питання про закриття справи про адміністративне правопорушення, а, розглядаючи дану справу, суд керується положеннями ст. 286 КАС України, при цьому враховує, що доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем суду не надано, що свідчить про необхідність виходу за межі позовних вимог та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України, разом з прийняттям рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень прийняти рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Овєчкіна Євгена Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 995265 від 17.03.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 гривень 00 копійок скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: поліцейський взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Овєчкін Євген Ігорович, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вулиця Штейгерська, будинок 8.

Суддя І. С. Посохов