Справа № 640/16141/19
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Шурка О.І.,
суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Головного територіального управління юстиції у м. Києві визнання протиправним та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просило скасувати постанову про накладення штрафу від 08 серпня 2019 року винесену по ВП №58163011.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. від 28 січня 2019 року відкрито виконавче провадження №58163011 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 09 січня 2019 року у справі №826/8196/18, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням сум щомісячної грошової премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки від 14 травня 2018 року №305/330, виданої Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, з урахуванням проведених виплат.
Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія постанови від 28 січня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №58163011 отримана представником позивача 01 лютого 2019 року.
Листом від 08 лютого 2019 року №1258/07-02 позивач повідомив головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. про відсутність у нього інформації про складові грошового забезпечення стягувача та, як наслідок, неможливість виконати судове рішення.
25 лютого 2019 року відповідачем скеровано позивачу вимогу державного виконавця, якою позивача зобов`язано у десятиденний строк з моменту отримання вимоги надати інформацію про виконання рішення суду або пояснення щодо причин його невиконання.
Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимога від 25 лютого 2019 року отримана представником позивача 28 лютого 2019 року.
Листом від 05 березня 2019 року №1975/07-01 позивач повідомив головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. про неможливість виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року у справі №826/8196/18 у зв`язку з відсутністю даних про суми щомісячної грошової премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1
15 травня 2019 року відповідачем повторно скеровано позивачу вимогу державного виконавця, якою позивача зобов`язано у десятиденний строк з моменту отримання вимоги надати інформацію про виконання рішення суду або пояснення щодо причин його невиконання.
Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимога від 15 травня 2019 року отримана представником позивача 21 травня 2019 року.
Листом від 17 травня 2019 року №4812/07-01 позивач повідомив головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. про неможливість виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року у справі №826/8196/18 у зв`язку з відсутністю даних про суми щомісячної грошової премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 та повідомив про неодноразові звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 для отримання згадуваної інформації, які залишено без відповіді.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Григорян О.Г. від 08 серпня 2019 року за невиконання рішення суду без поважних причин на позивача накладено штраф в сумі 5100 грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями ст. 63 Закону, згідно ч. 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною першої статті 75 Закону закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року у справі №826/8196/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням сум щомісячної грошової премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки від 14 травня 2018 року №305/330, виданої Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, з урахуванням проведених виплат.
Якщо судове рішення є незрозумілим для виконання або його неможливо виконати у визначений в такому судовому рішення спосіб, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке є відповідачем у справі №826/8196/18, наділене правом на звернення, в даному випадку до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідними заявами в порядку статті 254 або статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, проте таким правом позивач не скористався.
Щодо посилання позивача на тривале листування з ІНФОРМАЦІЯ_2 (листи від 08 лютого 2019 року №1258/07-02, від 05 березня 2019 року №1975/07-01, від 17 травня 2019 року №4817/07-02), яке не дало бажаних результатів, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на оскарження бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 в судовому порядку.
З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року у справі №826/8196/1, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням сум щомісячної грошової премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на підставі довідки від 14 травня 2018 року №305/330, виданої Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, з урахуванням проведених виплат, позивачем не виконано, що відповідно до згадуваних статей Закону №1404-VІІІ є підставою для накладення штрафу.
Крім того, у контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Крім того, колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів також враховує й інші аргументи апелянта, однак зауважує, що ці аргументи, зважаючи на встановлені судом обставини справи, які підтверджені наявними доказами, не спростовують висновки відповідача про законність прийнятих рішень.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.