Справа № 460/1530/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 рокуСправа № 460/1530/19 пров. № 857/13233/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року у справі №460/1530/19 (суддя Зозуля Д.П., м.Рівне, повний текст складено 1 листопада 2019 року) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» (далі ТОВ) звернулося до суду із позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі Управління, Держпраця відповідно) в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.06.2019 №969/17-00-14-01/35776584/000141/8ФС (далі Постанова).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що оскаржувана Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. До відповідача 15.05.2019 надійшов акт документальної планової виїзної перевірки від Головного управління ДФС у Рівненській області (далі Головне управління), де зафіксовано несвоєчасність виплати заробітної плати. Таким чином, позивачем допущено порушення норм статті 115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), за що останній має понести відповідальність у вигляді штрафу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що під час судового розгляду справи, доказів наявності вказаного порушення відповідач суду не надав. Крім того, формальне твердження суб`єкта владних повноважень щодо встановлення порушення строків виплати заробітної плати спростовується показаннями свідків, які були допитані судом та вказали, що фактів несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам на підприємстві не було. Жодних скарг від найманих працівників щодо несвоєчасної виплати заробітної плати до адміністрації підприємства не надходило.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до листа Головного управління від 14.05.2019 №4750/9/17-00-13-05-02 на адресу Управління надійшов витяг з акту «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018» від 08.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584 (далі Акт перевірки). У вказаному витязі з Акту перевірки було зазначено, що у 1 півріччі 2018 року заробітна плата працівникам, винагороди за угодами ЦПХ, орендна плата за договорами оренди транспортних засобів у фізичних осіб виплачувалися не своєчасно із затримкою від 1 до 4 місяців. Вибірковою перевіркою своєчасності виплати найманим працівникам доходів у вигляді заробітної плати встановлено, що заробітна плата працівникам виплачувалася несвоєчасно (а.с.33-39).

На підставі зазначених у витязі з Акту перевірки ТОВ порушень законодавства про працю відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 17.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584, яким розгляд справи про накладення штрафу призначено на 31.05.2019 (а.с.10).

Листом від 30.05.2019 №51 позивач звернувся до відповідача із клопотанням про відкладення вирішення питання про накладення на ТОВ штрафу до завершення процедури узгодження висновків Акта перевірки (а.с.11).

Рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу від 31.05.2019 №969/17-00-14-01/35776584 Управління клопотання позивача задоволено частково та призначено розгляд справи на 10.06.2019 (а.с.12).

10.06.2019 відповідачем прийнято Постанову, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 12519 грн за порушення вимог частини першої статті 115 КЗпП та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон №108/95-ВР) (а.с.14-15).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону №877-V державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною четвертою статті 2 Закону №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно частини першої статті 259 КЗпП (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 11.02.2015 за №96 (далі Положення) Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом (пункт 7 Положення).

«Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затверджений постановою КМУ «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» №295 від 26.04.2017 (далі Постанова №295, Порядок №295 відповідно) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Разом з тим, потрібно зауважити, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 Постанову №295 визнано нечинною.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП визначає «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», затверджений постановою КМУ від 17.07.2013 №509 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до пункту 2 Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, штрафи органами Держпраці можуть бути накладені на підставі, в тому числі і акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Так, за результатами розгляду справи про накладення штрафу відповідач встановив: порушення ТОВ вимог частини першої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 Закону №108/95-ВР.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 24 Закону №108/95-ВР встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Оскаржувана Постанова прийнята на підставі Акта перевірки від 08.05.2019.

З огляду на викладене, необхідно звернути увагу на те, що в Акті перевірки Головного управління, так і в самій Постанові вказано, що «у І півріччі 2018 року заробітна плата працівникам, винагороди за угодами ЦПХ, орендна плата за договорами оренди транспортних засобів у фізичних осіб виплачувалися несвоєчасно із затримкою від 1 до 4 місяців.».

Тобто, в Акті перевірки не міститься жодного посилання на встановлені перевіркою факти несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ, не зазначені прізвища працівників, терміни порушення виплати. Крім того, в даному твердженні вказується про порушення виплат винагороди за угодами цивільно-правового характеру, орендної плати за договорами оренди транспортних засобів у фізичних осіб, що жодного відношення до порушення вимог законодавства про строки виплати заробітної плати чи інших виплат, передбачених законодавством про працю, немає.

У той же час, відповідач не встановлював порушення позивачем трудового законодавства безпосередньо за результатами розгляду справи про накладення штрафу, а зафіксував так звані порушення в постанові виключно на підставі даних Акта перевірки.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, під час судового розгляду справи, доказів наявності вказаного порушення відповідач суду не надав. Крім того, формальне твердження суб`єкта владних повноважень щодо встановлення порушення строків виплати заробітної плати спростовується показаннями свідків, які були допитані судом.

Зокрема, бухгалтер по заробітній платі ТОВ ОСОБА_1 , начальник відділу кадрів ОСОБА_2 , вказали, що фактів несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам на підприємстві не було. Жодних скарг від найманих працівників щодо несвоєчасної виплати заробітної плати до адміністрації підприємства не надходило.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ від 30.12.2016 №25Г на підприємстві встановлено строки виплати заробітної плати, а саме за першу половину місяця до двадцять третього числа місяця, за який виплачується заробітна плата, а за другу половину до сьомого числа місяця наступного за місяцем, за який виплачується заробітна плата.

Згідно наказами директора ТОВ від 28.12.2017 №11ш, від 31.01.2018 №1ш та від 14.03.2018 №2ш було затверджено штатний розпис на 2018 рік із змінами щодо І кварталу 2018 року.

Відповідно до відомостей на виплату готівки за січень 2018 року від 23.01.2018 усі визначені у штатному розписі наймані працівники отримали аванс за січень 2018 року 23.01.2018.

Згідно відомості на виплату готівки за січень 2018 року від 07.02.2018 усі визначені у штатному розписі наймані працівники отримали заробітну плату за січень 2018 року 07.02.2018.

Згідно відомості на виплату готівки за лютий 2018 року від 23.02.2018 усі визначені у штатному розписі наймані працівники отримали аванс за лютий 2018 року 23.02.2018.

Згідно відомості на виплату готівки за лютий 2018 року від 07.03.2018 усі визначені у штатному розписі наймані працівники отримали заробітну плату за лютий 2018 року 07.03.2018.

Згідно відомості на виплату готівки за березень 2018 року від 23.03.2018 усі визначені у штатному розписі наймані працівники отримали аванс за березень 2018 року 23.03.2018.

Згідно відомості на виплату готівки №ВПЗ-000004 за березень 2018 року від 06.04.2018 усі визначені у штатному розписі наймані працівники отримали заробітну плату за березень 2018 року 06.04.2018 (а.с.67-89).

Разом з тим, твердження відповідача, щодо несвоєчасної виплати заробітної плати у січні-березні 2018, яке ним встановлено із розрахунку повноти і своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб відхиляється судом, оскільки порушення строків нарахування та сплати зазначеного вище податку не може однозначно слугувати доказом порушення строків виплати заробітної плати.

При цьому, обґрунтованими є доводи позивача, що у відповідача при прийнятті спірної Постанови були відсутні докази порушення ТОВ частини першої статті 115 КЗпП України, частини першої статті 24 Закону №108/95-ВР, і таких доказів суду надано не було.

Разом з тим, стаття 265 КЗпП регламентує відповідальність за порушення законодавства про працю, зокрема, частиною першої визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Таким чином, за змістом наведених норм питання безпосереднього порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам у конкретного суб`єкта господарської діяльності мало бути предметом детальної перевірки та об`єктивного дослідження посадовими особами Управління під час розгляду справи про накладення штрафу на ТОВ.

Частиною першою статті 77 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно норм частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, для застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 265 КЗпП, необхідним є наявність в діях (бездіяльності) суб`єкта господарювання складу правопорушення, передбаченого абзацом 3 частиною другою статті 265 КЗпП, зокрема, порушення строків виплати заробітної плати.

В межах розгляду вказаної справи скаржником належними доказами не підтверджено наявність порушень з боку позивача вимог частини першої статті 115 КЗпП, частини першої статті 24 Закону №108/95-ВР, у зв`язку, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про підставність заявленого позову.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги статей наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.