Справа № 480/4601/19
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 р. Справа № 480/4601/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп`яненка О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що подав до відповідача заяву про надання йому дозволу на імміграцію до України. Рішенням від 19.08.2019 відповідач відмовив у наданні дозволу. Вважає таке рішення протиправним. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» надання дозволу на імміграцію повинно відбуватись поза квотою, оскільки він є батьком громадянки України, 2011 року народження . Рішенням Зарічного районного суду м. Суми його позбавлено батьківських прав. Позивач про таке рішення не знав, оскільки його спілкування з дитиною припинилось через конфлікт з матір`ю, а мати дитини не була зацікавлена у спілкуванні дитини з батьком. Постановою Сумського апеляційного суду від 07.10.2019 заочне рішення скасоване та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Відповідач знав про ситуацію, яка склалась із дитиною позивача, оскільки саме від відповідача він дізнався про позбавлення його батьківських прав. Також відповідачу було відомо про те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення заочне рішення суду переглядалось апеляційним судом. Оскаржуване рішення порушує права позивача на спілкування з дитиною та участь у її вихованні.

При зверненні до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію позивачем дотримано усіх передбачених законом умов. Тому ефективним способом захисту порушеного права буде зобов1'язання відповідача надати таки дозвіл.

Просить визнати протиправним та скасувати рішення від 19.08.2019 №5901.5-7735/591-19 про відмову у оформленні дозволу на імміграцію в України громадянину Туніської Республіки ОСОБА_1 . Визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням прийняти рішення на його користь за його заявою від 23.08.2018.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 23.08.2018 позивач звернувся до Сумського міського відділу УДМС із заявою про надання дозволу на імміграцію. Ні підтвердження родинних зв`язків надав свідоцтво про народження ОСОБА_3 та довідку про реєстрацію її громадянином України. В ході проведених перевірок було виявлено, що позивач рішенням Зарічного районного суду від 20.05.2014 позбавлений батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , прізвище дитини змінено на « ОСОБА_3 ». Свідоцтво про народження дитини, яке було надано позивачем, визнано недійсним. Наслідком позбавлення батьківських прав є втрата інших прав, пов`язаних зі спорідненістю з дитиною. 19.08.2019 відповідачем було прийнято рішення про відмову позивачу в оформленні дозволу на імміграцію. Просить відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що пославшись на загальну норму, відповідач у оскаржуваному рішенні не конкретизував які саме положення законі не дозволяють позивачу іммігрувати до України. Положення п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" надає права на імміграцію саме батькам громадян України, не роблячи виключень для тих батьків, які позбавлені батьківських прав. Родинні стосунки, тобто кровний зв`язок між позивачем та донькою, підтверджується актовим записом у Книзі реєстрації народжень. Відповідач не перевірив дійсність чи недійсність актового запису. Сам актовий запис не скасовано. До позивача не можна застосувати жодної з підстав, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", тому оскаржуване рішення є протиправним.

У запереченнях відповідач зазначив, що поняття батьківства є більш широким, аніж вказує позивач та включає в себе не тільки кровну спорідненість. Позивач, будучи позбавленим батьківських прав, втратив право на отримання дозволу на імміграцію на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію". Свідоцтво про народження також не може бути підставою для надання дозволу на імміграцію, оскільки воно є недійсним.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 23.08.2018 громадянин Тунісу ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Сумській області із заявою про надання ому дозволу на імміграцію в Україну. Підставою для надання дозволу вказано положення п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» - позивач має дитину - громадянина України. До заяви було додано , зокрема, свідоцтво серії НОМЕР_1 від 13.02.2013 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначено позивача батьком дитини. Також додана довідка про реєстрацію ОСОБА_3 громадянином України (а.с. 27,34,35).

В ході проведених перевірок встановлено, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.05.2014 у справі № 591/1689/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 (а.с. 85). Як вбачається з відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації ГТУЮ в Сумській області та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 15.07.2014 дитині було змінено прізвище на « ОСОБА_3 », у зв`язку з внесенням змін свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13.02.2013 є недійсним (а.с. 71-73,80).

19.08.2019 посадовими особами відповідача складено висновок у справі щодо відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Тунісу ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», п. 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його касування та виконання прийнятих рішень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2012 у зв`язку з поданням недійсного документу та відсутністю особистих немайнових прав по відношенню до дитини (а.с. 85).

19.08.2019 відповідачем прийнято рішення №5901.5-7735/591-19 про відмову у оформленні позивачу дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 12).

Постановою Сумського апеляційного суду від 07.10.2019 скасовано заочне рішення Зарічного районного суду у справі № 591/1689/14-ц та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав (а.с. 14-17).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 5 ст. 9 Закону України "Про імміграцію" заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 4 частини 7 цієї статті крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України;

Частиною 11 цієї статті встановлено, що термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

В ході перевірки відповідачем наявності підстав для надання дозволу на імміграцію, яка проводилась відповідно до Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, було з`ясовано, що рішенням суду позивача позбавлено батьківських прав відносно дитини - громадянина України.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Судом встановлено, що заочне рішення суду, яким позивача позбавлено батьківських прав, набрало законної сили 10.06.2014 (а.с. 85). На час звернення позивача із заявою про надання йому дозволу на імміграцію, на час розгляду заяви таке рішення було чинним та обов`язковим до виконання на всій території України. Судове рішення про позбавлення батьківських прав не тягне за собою будь-яких змін в актових записах про народження дитини, оскільки мати і батько продовжують бути біологічними батьками. Але батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті кровного споріднення з дитиною, тобто ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. До таких прав відносяться також і пільги, пов`язані із фактом спорідненості із дитиною, зокрема, надання дозволу на імміграцію поза квотою. За таких обставин, на час розгляду заяви позивач не був особою, якій частиною 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" надано право на імміграцію поза квотою, як батьку громадянина України.

При цьому недійсність наданого позивачем свідоцтва про народження дитини не є самостійною підставою для відмови в задоволенні заяви. Однак вказаний документ не міг бути прийнятий відповідачем як документ, що підтверджує родинні стосунки позивача з громадянином України та вимоги про надання якого передбачені п. 4 ч. 7 ст. 9 Закону України "Про імміграцію", про що і було зазначено у висновку.

Безпідставними є доводи позивача про те, що на час розгляду заяви відповідач був обізнаний про оскарження заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми про оскарження батьківських прав. Станом на дату звернення із заявою та станом на час її розгляду рішення суду було таким, що набрало законної сили, тому у відповідача не було підстав його не враховувати при вирішенні питання щодо надання дозволу на імміграцію. Частиною 11 статті 9 Закону України "Про імміграцію" визначено, що термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання. Заява, подана у серпні 2018 року була розглянута відповідачем у серпні 2019 року, тобто в межах встановленого законом граничного строку, у відповідача не було передбачених законом підстав продовжувати строк розгляду заяви у зв`язку із оскарженням позивачем судового рішення.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

На час розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію відповідач не був особою, яка має право на імміграцію поза квотою на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію". Тому управління ДМС правомірно відмовило йому у наданні такого дозволу.

Рішення про відмову в оформленні дозволу на імміграцію прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування. Вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення на користь позивача є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування рішення, тому також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення від 19.08.2019 №5901.5-7735/591-19 про відмову в оформленні дозволу на імміграцію в Україну, визнання бездіяльності щодо надання дозволу протиправною та зобов`язання протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили прийняти рішення на користь позивача за його заявою про надання дозволу на імміграцію від 23.08.2018 відмовити в зв`язку з необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко