Справа № 640/23832/19
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 січня 2020 року м. Київ № 640/23832/19

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Патратій О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

За позовом 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього

ОСОБА_3

до Міністерства охорони здоров`я України

третя особа Комунальне некомерційне підприємство

«Консультативно діагностичний центр Деснянського району Києва»

про визнання дій протиправними, анулювання ліцензії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з позовом в якому просять суд:

- визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров`я України щодо надання комунальному некомерційному підприємству "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва (ідентифікаційний код 26188308, місцезнаходження: м. Київ, вул. Закревського, буд. 81/1) ліцензії на медичну практику (дата прийняття та номер рішення про отримання ліцензії від 30.05.2019 Наказом МОЗ №1214);

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України прийняти рішення про анулювання ліцензії на медичну практику (дата прийняття та номер рішення про отримання ліцензії від 30.05.2019 Наказом МОЗ №1214) КНП «Консультативно діагностичний центр Деснянського району Києва» на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальністю організація і управління охороною здоров`я, акушерство і гінекологія, алергологія, анестезіологія, гастроентерологія, ендокринологія, ендоскопія, інфекційні хвороби, кардіологія, клінічна лабораторна діагностика, клінічна біохімія, лікувальна фізкультура, неврологія, онкологія, онкогінекологія, онкохірургія, ортопедія і травматологія, отоларингологія, офтальмологія, патологічна анатомія, проктологія, пульмонологія, професійна патологія, ревматологія, рентгенологія, рефлексотерапія, судинна хірургія, терапія, ультразвукова діагностика, урологія, фізіотерапія, функціональна діагностика, стоматологія, терапевтична стоматологія, ортопедична стоматологія, хірургічна стоматологія, хірургія, дитяча алергологія, бактеріологія, дитяча гастроентерологія, дитяча гінекологія, дитяча неврологія, дитяча ортопедія і травматологія, дитяча отоларингологія, дитяча офтальмологія, дитяча стоматологія, ортодонтія, педіатрія, дитяча ендокринологія, дитячі інфекційні хвороби, дитяча кардіоревматологія, дитяча хірургія; за спеціальністю молодшого спеціаліста з медичною освітою: сестринська справа, сестринська справа (операційна), лабораторна справа (клініка), лабораторна справа (гігієна), акушерська справа, медична статистика, рентгенологія, ортопедична стоматологія за місцем провадження діяльності м.Київ, вул. Курчатова, буд. 18-а м.Київ, вул. Закревського, буд. 81/1 м.Київ, вул. Маяковського, буд. 32-6 м.Київ, вул. Драйзера, буд. 19 м.Київ, вул. Матеюка, буд. 3 м.Київ, бульвар Вигурівський, буд. 4 м.Київ, просп. Маяковського, буд. 18-а;

- стягнути з Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн.;

- стягнути з Міністерства охорони здоров`я України на користь неповнолітнього ОСОБА_3 /2005рн/ моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн.;

- стягнути з Міністерства охорони здоров`я України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з для отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики третьою особою було подано до відповідача недостовірні данні, що було підставою для відмови у видачі ліцензії.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Ухвалою суду від 04.12.2019р. позовну заяву було залишено без руху оскільки позивачами не зазначено в позовній заяві, яким саме чином порушено їхні права діями Міністерства охорони здоров`я України щодо надання комунальному некомерційному підприємству "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва ліцензії на медичну практику.

23.12.2019р. позивачами подано заяву про усунення недоліків та доповнення до позовної заяви, де позивачі зазначають, що прагнення до якісного медичного обслуговування може бути змістом охоронюваного законом інтересу.

Як встановлено судом, відповідно до частини третьої статті 8 Основного Закону України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

До того ж і у пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdanev. Kingdom), пункт 57, SeriesA, № 93).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України).

Згідно з частиною другою статті 55 Основного Закону України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав справи щодо конституційного права особи на судовий захист.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп (справа щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) зазначено, що «Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод».

У Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) Конституційний Суд України, здійснюючи офіційне тлумачення статті 55 Конституції України, вказав, що «суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод».

У Рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) наголошено: «Конституція України гарантує кожному судовий захист його праву межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України».

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зокрема, зазначив: «Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист».

При цьому Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Цим самим Конституційний Суд України визначив залежність виникнення права особи на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України, виключно із існуванням порушення, створенням перешкод для реалізації конкретних прав і свобод такої особи.

Наведене підтверджується також положеннями частин третьої-п`ятої статті 55 Конституції України, у яких чітко вказано про захист «своїх» прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

У пункті 8 частини першої статті 4 КАС зазначено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Системний аналіз наведених норм дає також підстави для висновку про те, що фізичні чи юридичні особи мають право на оскарження в порядку адміністративного судочинства рішення (індивідуального акта), дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому таке право надано особі, прав, свобод та інтересів якої безпосередньо стосується оскаржуване рішення, дія або бездіяльність.

Натомість, позивачі оскаржують рішення, дії, прийняті/вчинені на користь іншої особи -"Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва, що свідчить про те, що у даній справі відсутній публічно-правовий спір, оскільки позивачі не вказують, як саме актом, дією або бездіяльністю відповідача порушено безпосередньо їх права, свободи чи інтереси.

Таким чином, з наведених у позовній заяві доводів суд приходить до висновку, що дії Міністерства охорони здоров`я України щодо надання комунальному некомерційному підприємству "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва ліцензії на медичну практику жодним чином не порушують права позивачів.

При вирішенні даного питання суд враховує також практику Великої Палати Верховного Суду у постановах від 14.03.2018р. справа № 990/22/17, від 12.06.2018р. справа № 800/587/17, від 19.04.2018р. справа № 800/570/17, від 15.02.2018р. справа № П/800/526/17, відповідно до яких визнано обґрунтованими та правомірними рішення Верховного Суду як суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі за відсутності порушеного права позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву повернути позивачам.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особам, які подали позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Суддя О.В. Патратій