Справа № 520/8331/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 р. Справа № 520/8331/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.
суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б.
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019, суддя Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.10.19 по справі № 520/8331/19
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (надалі за текстом - МО України, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльності МО України в особі Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) та призначенням компенсаційних сум, яка полягає у не зверненні с запитом до державних органів про отримання інформації про обставини поранення ОСОБА_1
- визнати протиправним та скасувати п. 42 протокол № 74 від 07.06.2019 рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою ОГД та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті ОГД;
- зобов`язати МО України повторно вирішити питання про призначення та нарахування ОГД ОСОБА_1 згідно вимог: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 ( далі - Закон №2011) , наказу МО України № 530 від 14.08.2014 та Положення "Про МО України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 26.11.2014 та Положення "Про Комісію МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум" затвердженого наказом МО України від 26.10.2016 № 564, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 17.11.2016 за №1497/29627.
- зобов`язати МО України відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з даним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору.
Зокрема, апелянт зазначив, що судом помилково застосовано п 3. Порядку 975 (в редакції з 24.04.2019), який визначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникає лише з дати, що зазначена у довідці МСЕК, виданої при первинному огляді, хоча застосуванню до спірних правовідносин підлягає редакція п 3. Порядку 975, чинна з 24.01.2014 по 24.04.2019 законодавцем не визначено жодного обмеження стосовно довідки МСЕК (первинного або вторинного огляду) для набуття права на призначення ОГД.
Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосовано п 3. Порядку 975, в редкації, чинній з 24.04.2019, оскільки в такому випадку до події 2015 року (довідка МСЕК, якою позивач визнаний при повторному огляді інвалідом І групи), в порушення конституційних норм, буде застосовано зворотну дію закону.
Також апелянт вказав, що суд першої інстанції не застосував абз. 2 п. 3 розд. ІІ Положення № 564, яким встановлено, що Комісія має право подавати запити на отримання інформації до державних органів стосовно питань, які впливають на призначення такої допомоги, а також суд не перевірив, чи керувалася Комісія пп. 81 п. 4 Положення № 671, ст. 3 Конституції України та рішеннями ЄСПЛ у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі".
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2019 відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019, закінчено підготовку до розгляду, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2019, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні.
Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітом про відправлення повісток на електронні адреси учасників справи. (а.с. 112)
13 січня 2019 року на адресу суду від позивача по справі надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. Просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.
Відповідно до положень ч.2 ст.313 КАС України справа розглянута без участі сторін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі прийшла до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ОСОБА_1 , у період з 29.01.1980 по 22.06.1981 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою від 16.02.2006 №Ф/58.
Згідно посвідчення (дублікат), виданого 27.07.2018 серії НОМЕР_1 , позивач є інвалідом 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Судовим розглядом встановлено, що згідно довідок до акту огляду МСЕК:
- серії ХАР-04 № 019656 від 07.08.2006 ОСОБА_1 , з 07.08.2006 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з пораненням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при виконання інтернаціонального боргу;
- серії ХАР-07 № 009209 від 04.08.2008 ОСОБА_1 , з 04.08.2008 під час повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з пораненням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при виконання інтернаціонального боргу;
- серії ХАР-08 № 017666 від 06.09.2010 ОСОБА_1 , з 01.09.2010 під час повторного огляду була підтверджена ІІ група інвалідності, у зв`язку з пораненням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при виконання інтернаціонального боргу;
- серії 10 ААА № 622798 від 06.08.2012 ОСОБА_1 , з 06.08.2012 під час повторного огляду була встановлена І "б" група інвалідності, у зв`язку з пораненням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при виконання інтернаціонального боргу;
- серії 10 ААВ № 631875 ОСОБА_1 , при повторному огляді з 24.07.2015 була підтверджена I група "б" інвалідності, у зв`язку з пораненням, що пов`язане з виконанням військового обов`язку при виконання інтернаціонального боргу.
Згідно з відомостями, що містяться у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 47-Д, описані захворювання у ОСОБА_1 , (рубці на голові та шиї), які виникли в результаті загоєння вогнепальних осколкових поранень, могли бути спричинені під час проходження служби в Афганістані.
Витягом з протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за № 74 (пункт 42) від 07.06.2019 позивачу відмовлено призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975) та через те, що на час встановлення інвалідності в 2006 не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а також позивачу групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову.
Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.
Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст. 1 Закону України № 2011, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1ст. 1-2 Закону України № 2011, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 ст. 12 Закону № 2011 передбачено: військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Як вбачається з рішення Комісії МО України (п. 42 протокол № 74 від 07.06.2019), фактичною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу стали висновки комісії про те, що: 1) на час встановлення інвалідності в 2006 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, 2) позивачу групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності, що передбачено п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011, 3) позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку № 975.
Щодо висновків відповідача про відсутність правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги на час встановлення інвалідності позивачу колегія суддів зазначає наступне.
Письмовими доказами у справі підтверджено, що з заявою про виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся до Харківського обласного військового комісаріату (далі ХОВК) 16.03.2017. (а.с.44)
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011 в редакції, чинній на час звернення позивача з відповідною заявою).
Так, згідно п. 2 Порядку № 975 (тут і далі у редакції, чинній на час звернення позивача з відповідною заявою) установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1331;
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Зважаючи на те, що первинно позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 07.08.2006, після повторного огляду - ІІ групу інвалідності встановлено з 04.08.2008, потім з тих же підстав під час повторного огляду 01.09.2010 була підтверджена ІІ група інвалідності, а в подальшому під час повторного огляду з 06.08.2012 позивачу первинно встановлена І "б" групу інвалідності, яка підтверджена під час повторного огляду з 24.07.2015 підтверджена І "Б" група інвалідності, а із відповідною заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до положень Закону № 2011 позивач звернувся 16.03.2017 (лист ХОВК від 22.03.2017 за вих.№689/ВСЗ), то право на отримання грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності у позивача виникло після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 № 5040-VI.
З огляду на зазначене, на спірні правовідносини розповсюджують дію приписи щодо регулювання виплати одноразової грошової допомоги, а тому доводи апелянта про відсутність правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Зважаючи на те, що позивачу одноразова грошова допомога до подачі останнім заяви 16.03.2017 з даного питання не призначалася та не виплачувалася, колегія суддів вважає протиправним застосування відповідачем до спірних правовідносин вимог п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011 щодо строків, оскільки зазначеними приписами унормовано порядок виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, після встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності та проведення відповідних виплат.
Щодо висновків відповідача про те, що позивачем не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено п. 11 Порядку № 975, колегія суддів зазначає наступне.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений Порядком № 975, чинним на час звернення позивача із відповідною заявою про призначення одноразової грошової допомоги.
Пунктом 11 Порядку № 975 передбачено, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Колегія суддів зазначає, що подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011 (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, вимога МО України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності.
Колегія суддів звертає увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
У відповідності до п. 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд військово-лікарськими комісіями з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних військово-лікарських комісій для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Відповідно до п. 21.3 зазначеного вище Положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Згідно п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби» якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постаново Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Відповідно до п. 21.7 Положення № 402 постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).
При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення № 402).
З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Водночас, подання в якості підтвердження, рішення ЦВКЛ МО України № 1865 від 31.07.2013, яким встановлено причинно-наслідковий зв`язок отриманих поранень (контузії) і захворювання, колегія суддів зазначає, що подання до МО України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Як свідчить зміст п. 11 Порядку № 975, питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника. Цим же пунктом Порядку встановлено, що про необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності відмови МО України в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку з не підтвердженням документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності.
Дані висновки узгоджуються з правовою позиціє, викладеною у постанові від 10.04.2019 по справі №822/220/18 Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Щодо посилання апелянта на те, що відповідачем була вчинена протиправна бездіяльність, оскільки не дотримані вимоги п.п. 81 п.4 Положення «Про Міністерство оборони України « затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 ( далі Положення №671) та абз.2 п. 3 Розділу ІІ Положення «Про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначення компенсаційних сум», затвердженого наказом МО України від 26.10.2016 №564 ( далі Положення №564) та не здійснено звернення із запитом до державних органів про отримання інформації про обставини поранення позивач колегія суддів зазначає.
Відповідно до п.81 п.4 Положення №671 МО України відповідно до покладених на нього завдань здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовців, членів їх сімей та працівників Збройних Сил, осіб, звільнених у запас або відставку, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;.
Відповідно до абз.2 п. 3 Розділу ІІ Положення №564 комісія має право подавати запити на отримання інформації до державних органів стосовно виплати або невиплати одноразової грошової допомоги та з питань, які впливають на призначення такої допомоги.
Враховуючи право комісії щодо надання запитів на отримання інформації, та відсутність підтвердження звернення позивача із заявою до відповідача про допомогу в отриманні документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), колегія суддів вважає зазначені доводи безпідставними та такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.
Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для МО України обов`язку щодо їх витребування.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року по справі № 520/8331/19 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова
Постанова складена в повному обсязі 23.01.2020