Справа № 160/12163/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С. розглянувши у місті Дніпрі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
03.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з наступними позовними вимогами:
- визнати неправомірним рішення Комісії про результати розгляду заяви з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №12 від 27.06.2019 р., щодо питання зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 23.12.1983 р. по 12.07.1985 р. та визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначені пенсії за вислугою років з 24.04.2019 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 24.04.2019 р. згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 23.12.1983 р. по 23.12.1985 р., на посаді електрозварювальника та зарахувати список № 2 та вислугу років взаємозаліком, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.09.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії в порядку ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В підтвердження пільгового стажу за Списком №2 позивачем були надані відповідні документи. Так, рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.06.2019 року №12 ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні періоду роботи з 23.12.1983 року по 12.07.1985 року на посаді електрозварника на полуавтоматах штампувально-зварювального цеху на виробничому підприємстві «Дніпропетровський комбайновий завод» в КСП «Нива» у зв`язку з виявленими недоліками в трудовій книжці останнього та не підтвердженням первинними документами нарахування заробітної плати за вказаний період. У зв`язку з наведеним, 22.07.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, оскільки в позивача відсутній необхідний стаж для такого призначення. Не погодившись із зазначеними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
23.12.2019 р. позивачем надана заява про усунення недоліків позовної заяви.
Частиною 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження без виклику учасників справи; зобов`язано відповідача у п`ятнадцятиденний строк, з дати отримання копії даної ухвали, подати відзив на позовну заяву
Станом на 24.01.2020 року від відповідача відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Отже, у встановлений судом строк, останній не скористався своїм правом на подачу відзиву. При цьому, повідомлення щодо неможливості подання такого відзиву із зазначенням причин до суду не надходило.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній письмовими доказами.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою від 24.04.2019 року про призначення пенсії а пільгових умовах за Списком №2 з вислугою років.
27.06.2019 року Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто заяву ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах з вислугою років та винесено рішення №12.
Так, вищенаведеним рішенням позивачу відмовлено в зарахуванні періоду роботи з 23.12.1983 року по 12.07.1985 року у виробничому підприємстві «Дніпропетровський комбайновий завод ім. К.Е. Ворошилова» (який реорганізовано у Колективне виробниче підприємство «Дніпропетровський комбайновий завою») на посаді електрозварника на полуавтоматах штампувально-зварювального цеху №5.
Підставою для відмови слугувало те, що в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено про характер виконуваної роботи та про те, що заявник працював на роботах передбачених Списками повний робочий день.
Крім цього, накази про прийняття та звільнення, особова картки форми П-2 на розгляд комісії не надавалась, у зв`язку з чим факт роботи позивача на заводі первинними документами не підтверджено. В особових рахунках по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_1 значиться з грудня 1983 року по липень 1985 року, заробітна плата нараховувалась, проте посада вказана не була.
На підставі вищенаведеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення №278/03.27-15 від 22.07.2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з вислугою років.
У вказаному рішенні відповідачем встановлено, що страховий стаж позивача станом на 24.04.2019 становить 31 рік 04 місяці 20 днів, в тому числі за Списком №2- 06 років 01 місяць 28 днів, що в свою чергу недостатньо для при значення пенсії на пільгових умовах.
При цьому, позивачу рекомендовано додатково надати накази про прийняття та звільнення, картку форми П-2 для повторного направлення на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років.
Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
Згідно з ч.3 ст.4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV, то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частини 1 статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Приписи пункту 1 частини 2 цієї статті визначають, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
З відомостей, які містяться в копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 23.07.1981 року встановлено, що останній, зокрема, працював:
- 23.12.1983 року, далі мовою оригіналу: «принят в штамповочно-сварочный цех №5 электросварщиком на п/автоматах в среде СО2 3-го разряда (приказ зап №2015 от 23.12.1983 года);
- уволен по собственному желанию ст. 38 КзОТ УССР (зап. о ув. №819 от 12.07.193 года)».
Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Списком № 2 виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР, №1173 від 22.08.1956 року, правом пільгового пенсійного забезпечення користуються електрозварники та їх підручні (розділ ХХХІІ підрозділ «Загальні професії»).
Отже, посада позивача - електрозварювальник на полу автоматичних машинах у середовищі СО2 відповідає вищенаведеним нормам та відповідно, робота за визначеною посадою, дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Так, в підтвердження що в період роботи з 23.12.1983 року по 12.07.1985 року позивач дійсно обіймав посаду за Списком №2 останній надав копію довідку №57 від 06.06.2018 року виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридичною компанією «Максим», яка міститься в матеріалах справи.
З вищенаведеної довідки судом встановлено, що в оскаржуваний період позивач працював в КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» у штампувально-зварювальному цеху повний робочий день на посаді електрозварювальника на полу автоматичних машинах у середовищі СО2. Виконував важкі та шкідливі умови праці. Крім цього, посада, яку обіймав позивач передбачена Списком №2 розділом ХХХІІ підрозділом «Загальні професії».
Проте, однією з підстав не включення даного періоду до пільгового стало те, що в матеріалах трудової книжки відсутній запис, що позивач на вказаних робота працював повний робочий день.
Суд критично ставиться до такої позиці суб`єкта владних повноважень, з огляду на таке.
Станом на день виникнення спірних правовідносин, а саме: в період з 1983 року по 1985 рік діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомітету СРСР по праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин та мовою оригіналу).
«В соответствии с п. 1.1 Инструкции №162 трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих.
Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.
Пунктом 2.1 Инструкции №162 установлено, что заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на языке союзной, автономной республики, автономной области, автономного округа, на территории которых расположено данное предприятие, учреждение, организация, и на официальном языке СССР.
Согласно с п. 2.2 Инструкции №162 заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.
В трудовую книжку вносятся:
сведения о работнике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность;
сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение;
сведения о награждениях и поощрениях: награждения орденами и медалями, присвоение почетных званий; поощрения за успехи в работе, применяемые трудовым коллективом, а также награждения и поощрения, предусмотренные правилами внутреннего трудового распорядка и уставами о дисциплине; другие поощрения в соответствии с действующим законодательством;
сведения об открытиях, на которые выданы дипломы, об использованных изобретениях и рационализаторских предложениях и о выплаченных в связи с этим вознаграждениях.
Взыскания в трудовую книжку не записываются.
Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).
Записи производятся арабскими цифрами (число и месяц двузначными). Например, если рабочий или служащий принят на работу 5 января 1984 г., в графе 2 трудовой книжки ранее установленного образца (1938 г.) записывается: "1984.05.01", в трудовых книжках, выданных после 1 января 1975 г.; "05.01.1984".
Записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета (п. 2.3 Инструкции №162)».
Отже з аналізу вищенаведених норм слідую, що записи в трудову книжку вносяться відповідальною особою підприємства, установи, організації. Крім того, наведені норми містять вичерпаний перелік відомостей, які зазначаються в трудовій книжці. Тому, суд відхиляє доводи відповідача, що записи у трудовій книжці позивача не містять відомостей про характер виконуваної роботи та про зайнятість протягом повного робочого дня, оскільки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників не передбачено зазначення таких даних.
Другою підставою для не зарахування оскаржуваного періоду роботи до пільгового стало те, що позивачем на розгляд комісії не були надані накази про прийняття та звільнення, особова картки форми П-2, у зв`язку з чим факт роботи позивача на заводі первинними документами не підтверджено. В особових рахунках по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_1 значиться з грудня 1983 року по липень 1985 року, заробітня плата нараховувалась, проте посада вказана не була.
Суд не підтримує таку позицію суб`єкта владних повноважень, адже, як зазначалось вище, саме трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи особи. Зазначені документи не є вирішальними для визначення стажу позивача на посаді електрозварювальника на полу автоматичних машинах у середовищі СО2. Записів в трудовій книжці для цього повністю достатньо, оскільки в трудовій книжці зазначені період роботи, назва професії, а також відсутній запис щодо виконання роботи за неповний робочий день.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 23.12.1983 року по 12.07.1985 рік в КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» у штампувально-зварювальному цеху на посаді електрозварювальника на полу автоматичних машинах у середовищі СО2.
Проте, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить лише визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.п. 1-4 ч. 2 ст. 254 КАС України, У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, з метою забезпечення належного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та викласти їх в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі Комісії про результати розгляду заяви з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах про результати розгляду заяви з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах №12 від 27.06.2019 року щодо не зарахування до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 23.12.1983 року по 12.07.1985 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 23.12.1983 року по 12.07.1985 рік.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 24.04.2019 року згідно поданої заяви та доданих документів із врахуванням періодів роботи з 23.12.1983 р. по 23.12.1985 р., на посаді електрозварювальника та зарахувати список № 2 та вислугу років взаємозаліком, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акту.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин
Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
Таким чином, так як розрахунок, призначення та виплата пенсії відноситься до дискреційних повноважень відповідача, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає, проте, з метою залежного захисту порушених прав та законних інтересів позивачу, суд вважає за необхідне відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та викласти її в наступні редакції:
- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах від 22.07.2019 року №278/03.27-15;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 24.09.2019 року.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 4 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частина 2 ст. 77 КАС України, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене вище, у суду наявні підстави для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 статті 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Таким чином, судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 384,20 грн. сплачений ОСОБА_1 при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції №КП-242/1 від 20.12.2019 року підлягає стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі Комісії про результати розгляду заяви з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах про результати розгляду заяви з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах №12 від 27.06.2019 року щодо не зарахування до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 23.12.1983 року по 12.07.1985 рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 23.12.1983 року по 12.07.1985 рік.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах від 22.07.2019 року №278/03.27-15.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 24.09.2019 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачену суму судових витрат у розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) на користь ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова