Справа № 216/5460/17
Суддя: Бутенко М. В.
Дата ухвалення: 2019-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/5460/17
провадження №2-а/216/181/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бутенко М.В.,

секретаря судового засідання - Клименко О.В.

без участі сторін та без застосування технічного запису згідно зі ст. 229 КАС України

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Кривому Розі адміністративну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Криворізької райдержадміністрації, за участі третьої особи - управління Державної казначейської служби України в місті Кривому Розі, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Криворізької райдержадміністрації, за участі третьої особи - управління Державної казначейської служби України в місті Кривому Розі, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який нею було уточнено 03.05.2018 року.

Просить суд адміністративний позов про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій задовольнити у повному обсязі. Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації щодо відмови виплати адресної допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу за період з травня 2015 року по серпень 2015 року у розмірі 8 840 гривень

Ухвалою суду від 27.10.2017 року відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просять їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності та без застосування технічних засобів.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Криворізької райдержадміністрації в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заперечення проти позову, у якому просили суд в позові позивачу відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - управління Державної казначейської служби України в місті Кривому Розі, в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

З матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 30.07.2009 року Єнакіївським МВ ГУМВС України в Донецький області.

Позивач належить до категорії внутрішньо переміщених осіб, як особа, що перемістилася з тимчасово окупованої території, де проживала в АДРЕСА_1 до м . Кривий Ріг з метою уникнення негативних наслідків тимчасової окупації.

З тимчасово окупованій території позивач переїхала до с . АДРЕСА_4 . Разом з нею переїхали на тимчасове проживання син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина - інвалід.

Факт внутрішнього переміщення підтверджувався відповідною довідкою від 02.03.2015 року про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції виданою повторно довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 07.092015 року.

07 вересня 2015 року позивач разом із сім`єю переїхали до Тернівського району м. Кривого Рогу та була поставлена на облік в Тернівському районі м. Кривого Рогу.

Так факт внутрішнього переміщення підтверджується виданою повторно довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 07.092015 року (копія додається). Попередню довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, строк дії якої необмежено, вилучено Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» громадяни пенсійного віку, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року затверджено Порядок «Надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомогивнутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року Порядку «Надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

29 жовтня 2015 року позивач звернулась з письмовим звернення до Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації про виплату їй адресної допомоги з травня 2015 року по серпень 2015 року в сумі 8 840 гривень ( 2210 грн. адресної допомоги в місяць х 4 місяці = 8 840 грн.)

11.11.2015 року вона отримала письмову відповідь на її звернення від Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації про відмову у виплаті адресної допомоги за вказаний період.

19 вересня 2016 року позивач звернулась з письмовим зверненням до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації з тим самим питанням, а 28.09.2016 року отримала відмову.

Позивач вимушена була звернутися зі скаргою до Міністерства соціальної політики України, на яку отримала відповідь 12 листопада 2016 року про те, що враховуючи вищевикладене, Мінсоцполітики доручило Департаменту розглянути питання щодо сплати недоотриманих виплат за минулий період відповідно до законодавства на Комісії з питань призначення соціальних виплат.

З відповіді Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації від 10.11.2015 року № 4/4401-6 вбачається, що у виплаті адресної допомоги відмовлено у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 у встановлений законом термін не проставила відмітку про реєстрацію місця проживання та відповідно до п. 7.1. Постанови КМУ від 04.03..2015 року № 79 не проінформувала територіальний підрозділ ДМС про фактичне місце проживання протягом 10 днів.

Позивач ОСОБА_1 вважає дії Управління соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації протиправними та такими , що суперечать нормам діючого законодавства з наступних підстав:

Відповідно до ст. 21 Конституції України «Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними»

Згідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ст. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб» під час видачі довідки посадова особа уповноваженому органу інформує внутрішньо переміщену особу, яка береться на облік, про: можливості розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема з відновленням соціальних виплат. Жодних роз`яснень з боку спеціалістів Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації щодо необхідності штампу міграційної служби України мені не було надано. До того ж довідку позивача не було визнано недійсною, скасованою чи її дію було припинено.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»

Згідно до п. 6 Порядку «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання , в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг» , затвердженого Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року , не має підстав для відмови позивачу у призначенні адресної допомоги.

Як вбачається з огляду норм чинного законодавства України Управління праці та соціального захисту населення Криворізької державної районної адміністрації не мало правових підстав щодо відмови у виплаті належної позивачу адресної допомоги.

Сума адресної допомоги, яка не виплачена позивачу є для неї значною. Вона одна виховує двох дітей і не має додаткових джерел фінансової підтримки. Невиплата адресної допомоги відобразилась на нормальному існуванні дітей, які своєчасно не отримали необхідні харчові продукти, медикаменти.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч.2 ст. 46 Конституції України) і забезпечується ч.2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Уст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Крім того, 21 травня 2015року постановою Верховної Ради України N 462-VIIIсхвалена Заява Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" щодо відступу від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 ст. 2, ст.ст. 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст.ст. 5,6,8, та13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених ст.ст. 1,14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відповідно ч. 1-2 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Ст. 24 Конституції України,норми якої є нормами прямої дії (ст. 8 Конституції України),встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

За ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та рівні перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидії дискримінації в Україні"дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користування правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного можливо зробити висновок, що відповідач в супереч вимог законодавства України неправильно встановив обставини, не об`єктивно розглянув заяву та документи про призначення позивачу адресної допомоги, оскільки діяв не на підставі Конституції та законів України та не обґрунтовано, тобто з без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Частиною другою статті 257 КАС України, встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому п. 1 ч.1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, виконуються негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів, в, зв`язку з цим з відповідача на підставі ст. 139 КАСУ, в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі Конституції України, Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", ст. ст. 2, 5, 6, 72, 77, 94, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, ст.ст. 19, 24, 46 Конституції України,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Криворізької райдержадміністрації, за участі третьої особи - управління Державної казначейської служби України в місті Кривому Розі, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації щодо відмови виплати адресної допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу за період з травня 2015 року по серпень 2015 року у розмірі 8840,00 грн.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Криворізької районної державної адміністрації в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу.

Суддя: М. В. Бутенко