Справа № 540/1622/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/1622/19

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Час і місце ухвалення: 10:18 год., м. Херсон

Дата складання повного тексту: 15.10.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУПФ України в Херсонській області) про:

- визнання протиправною бездіяльність ГУПФ Фонду України в Херсонській області щодо відмови в поновлення виплат пенсійного забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області поновити нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсійне забезпечення з 07 жовтня 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 06 лютого 1996 року він отримував пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". У вересні 1997 році ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання за кордон.

З жовтня 1997 року по теперішній час ГУПФ України в Херсонській області не нараховує та не виплачує пенсійне забезпечення заявнику. 09 вересня 2019 року через представника ОСОБА_2 позивач звернувся з заявою до відповідача щодо нарахування та виплати, тобто поновлення пенсійного забезпечення з 07 жовтня 2009 року з врахуванням нарахування компенсації втрати частини доходів. Відповідач, розглянувши заяву, відмовив у поновленні виплати пенсії. Підставою для відмови відповідач вказав на те, що позивач повинен особисто звернутися до органу, який призначає пенсію за новим місцем проживання або за місцем реєстрації, надавши оригінал паспорту за правилами п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі Порядок №3-1). Позивач вважає підставу відмови неправомірною, оскільки чинним законодавством передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву поштою.

Крім того, відповідно до положень ч.2 ст. 55 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивач має право на виплату пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки саме з вини відповідача нараховані суми пенсії не були отримані ОСОБА_1 .

Позивач є громадянином України, який постійно мешкає у Німеччини з 1997 року, прийнятий на консульський облік у 2008 року та не був обізнаним про порушення своїх прав. Позивач випадково дізнався про порушення своїх прав, як громадянина України на отримання пенсійного забезпечення.

Після чого, між позивачем та представником була укладена усна угода на представлення інтересів позивача. Дана обставина підтверджується датою 21 травня 2019 року підписання довіреності позивачем. Порушення прав позивача на отримання пенсійного забезпечення, предметом якого є спір у даній справи, є тривалим з 2009 року по теперішній час, а тому застосовувати ч.1 ст. 123 КАС України немає підстав.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що Пенсійним фондом України пенсія ОСОБА_1 не призначалась, а тому пенсійна справа позивача в ГУПФ України в Херсонській області була відсутня. Позивачем не дотримано встановленого порядку звернення із заявою про поновлення пенсії та не подано необхідного пакету документів. Заява представника позивача була зареєстрована як звернення громадян відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян". Підстав для поновлення виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року відсутні, строк звернення до суду встановлений ст. 122 КАС України пропущено. Поважних причин поновлення строку звернення до суду у позивача немає.

Також при розгляді справи необхідно враховувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за правилами п.4 Порядку №3-1 заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Цією нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву поштою. Більш того, п.6 Порядку №3-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення. Дану обставину визнає і місцевий суд в описовій частині спірного рішення.

Тобто, Порядок №3-1 передбачає пересилання заяви і документів поштою для відновлення пенсійних виплат.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 лютого 1996 року отримував пенсійне забезпечення (пенсію за вислугу років як працівник МВС) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Дана обставина підтверджується посвідченням №4956 від 06 лютого 1996 року.

У вересні 1997 році ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання за кордон, знаходиться на консульському обліку в Генеральному консульстві України в Гамбурзі.

З жовтня 1997 року позивач не отримує пенсійне забезпечення.

Представник позивача ОСОБА_3 Л.В. 09 липня 2019 надіслав поштовим зв`язком заяву до ГУПФ України в Херсонській області щодо нарахування та виплати, тобто поновлення пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року з врахуванням нарахування компенсації втрати частини доходів, до заяви додані копії паспорту громадянина України, пенсійного забезпечення, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, довіреності.

Відповідач листом від 27 липня 2019 року за вих. №239/3-99-3 повідомив представника позивача про те, що пенсії колишнім працівникам МВС виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів. Відповідно до п.4 Порядку №3-1. Заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Особа, яка звертається за пенсією має пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Для поновлення та продовження виплати пенсії, пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, оригіналом паспорту або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача не у встановленому порядку звернення за поновленням пенсії та необхідним пакетом документів. Відповідно до Порядку №3-1 позивач або його представник повинен особисто звернутися до органу, який призначає пенсію, надавши оригінал паспорту. Оскільки звертався до відповідача представник пенсіонера, він мав зробити це безпосередньо, надавши свій паспорт (або інший документ, що засвідчує особу) та належним чином оформлену довіреність в оригіналі на право подання заяви від імені ОСОБА_4 . Що стосується самого пенсіонера, то відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство є: паспорт громадянина, свідоцтво про належність до громадянства, паспорт громадянина для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Документ можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку .

Суд першої інстанції звертав увагу на те, що відповідач не приймав рішення про відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 , тому вимога про визнання протиправною такої відмови є передчасною.

Особа, яка проживає за кордоном, має право на поновлення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку. Тому представнику позивача Рейнішу Л.В. необхідно було подати заяву про поновлення пенсії безпосередньо до відповідача з необхідними документами, які посвідчують його особу, та особу самого пенсіонера. Такий порядок і був роз`яснений листом відповідача від 23 липня 2018 року.

Приймаючи до уваги викладене, суд першої інстанції не вбачав порушень чинного законодавства в діях відповідача, який зареєстрував заяву ОСОБА_2 не в якості заяви про поновлення пенсії через порушений порядок подання заяви, а як звернення громадянина у порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян" та надав відповідь на дану заяву.

Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 п.2 ч.1 (друге речення) ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

Враховуючи наведене судова колегія констатує, що позивач, як громадянин України, безумовно має право на виплату призначеної йому пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, п.1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Крім того, положеннями п.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок №3-1) встановлено, зокрема, заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. При цьому в заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, які перебувають на повному державному утриманні, указується адреса одержувачів цієї частини пенсії.

Так, даною нормою передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Таким чином, судова колегія зазначає, що ГУПФ України в Херсонській області, як орган уповноважений на здійснення та забезпечення реалізації права з питань поновлення виплати раніше призначеної пенсії, зобов`язано було після отримання заяви про поновлення виплати пенсії, прийняти цю заяву, зареєструвати у відповідному журналі, здійснити дії необхідні для відновлення виплати пенсії позивачу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі №552/1380/17.

Враховуючи все вищенаведене, судова колегія доходить висновку, що дії відповідача у спірних правовідносинах були вчинені з порушенням вимог ч.2 ст. 2 КАС України, а саме: необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотримання принципу рівності перед законом,та без забезпечення запобігання всім формам дискримінації; не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких повинні бути спрямовані рішення (дії) органів пенсійного забезпечення.

Таким чином, судова колегія констатує наявність порушень з боку відповідача прав позивача закріплених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 та Порядками №22-1 та №3-1.

Разом з тим, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності ГУПФ України в Херсонській області щодо відмови в поновлення виплат пенсійного забезпечення та зобов`язання поновити нарахування та виплати позивачу пенсійного забезпечення з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, судова колегія вважає передчасними, оскільки відповідачем фактично не було розглянуто заяву представника позивача про поновлення раніше призначеної пенсії, а надано відповідь у порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян".

Судова колегія вважає, що права позивача, у даному випадку, належить захистити шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву представника позивача, з врахуванням доводів викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, судова колегія, керуючись п.4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Судова колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 768,40 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 05 серпня 2019 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 1 152 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 11 листопада 2019 року.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 07 жовтня 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) на користь представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за подачу адміністративного позову та у розмірі 1 152 (тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.