Справа № 168/904/19
Суддя: Назарук О. В.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 168/904/19
Провадження № 2-а/168/4/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року смт. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді Назарука О.В.,
секретар судових засідань Сулева Н.С.,
з участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Лазарук І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старовижівського районного військового комісаріату про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 листопада 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , була винесена постанова № 73 про накладення штрафу у розмірі 1530 грн. за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 210-1 КупАП. Позивач не погоджується з вказаною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки у Любохинівській сільській раді є визначена відповідальна особа за військово облікову роботу, а саме секретар сільської ради, чітко не зазначено, у чому полягає суб`єктивна і об`єктивна сторони правопорушення, а тому вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. У зв`язку з викладеним, позивач просив скасувати постанову № 73 від 19 листопада 2019 року року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, крім цього зазначив, що особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення не наділена повноваженнями на складання протоколів за частиною 1 статті 210-1 КУпАП, перевірка здійснювалась з порушенням закону, оскільки про перевірку не було повідомлено завчасно, відсутній акт перевірки.

Представник відповідача надала до суду відзив, відповідно до якого вважає, що викладенні у позові обставини не відповідають дійсності, позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачем додержано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності та порядок оформлення постанови, а надані позивачем факти не спростовують вчиненого правопорушення. Рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законним, справедливим, оформлене у відповідності до діючого законодавства, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а отже є правомірним, в зв`язку з чим підстави для його скасування та відповідно, задоволення позову, відсутні. Просила відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Крім цього зазначала, що позивачем порушено строки оскарження постанови, оскільки постанова винесена 19 листопада 2019 року, а з позовом до суду позивач звернувся 2 грудня 2019 року.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами частини 1 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом було запропоновано учасником справи надати усі докази, що стосуються проведених перевірок та їх результатів, а також адміністративні матеріали щодо ОСОБА_1 .

Позивачем було надано оригінали посадових інструкцій сільського голови, діловода та секретаря Любохинівської сільської ради, а також журнал перевірок стану обліку військовозобов`язаних і призовників Любохинівської сільської ради.

Відповідачем було надано журнал перевірок стану військового обліку Старовижівського районного військового комісаріату, копії протоколу, постанови та листа Старовижівській райдержадміністратції.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

З пояснень сторін, журналу перевірок стану обліку військовозобов`язаних і призовників Любохинівської сільської ради та журналу перевірок стану військового обліку Старовижівського районного військового комісаріату встановлено, що 25 липня 2019 року працівниками Старовижівського районного військового комісаріату в приміщені Любохинівської сільської ради Старовижівського району було проведено перевірку стану обліку військовозобов`язаних і призовників разом із ОСОБА_3 секретарем сільської ради, в результаті якої внесені записи до вищеназваних журналів 25 липня 2019 року.

7 листопада 2019 року працівниками Старовижівського районного військового комісаріату було проведено повторну перевірку перевірку стану обліку військовозобов`язаних і призовників разом із ОСОБА_3 секретарем сільської ради Любохинівської сільської ради Старовижівського району. Жодних записів до журналу перевірок стану обліку військовозобов`язаних і призовників Любохинівської сільської ради та журналу перевірок стану військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 не вносилось.

14 листопада 2019 року провідним спеціалістом командування Старовижівського РВК, працівником ЗСУ, ОСОБА_4 (дослівно з протоколу) складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП.

19 листопада 2019 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 , за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , була винесена постанова № 73 про накладення штрафу у розмірі 1530 грн. за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 210-1 КупАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови випливає, що в результаті повторної перевірки 7 листопада 2019 року встановлено, що сільський голова не організував у сільській раді ведення первинного військового обліку та не усунув попередні недоліки, виявлені 25 липня 2019 року, в ході перевірки було виявлено ряд недоліків, які стверджуються рапортом перевірки та зазначені в постанові, чим порушив вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: п. 1 ст. 1, ч. 15 п. 3 ст. 3, п.п. 1,11,13 ст. 18.

Відповідно до пункту 78 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921 (далі - Порядок) районні (міські) військові комісаріати відповідно до затверджених районними держадміністраціями, міськими радами планів щороку проводять перевірку виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, а також підприємств, установ та організацій, що перебувають на території їх відповідальності та в яких працюють військовозобов`язані, що заброньовані за ними, а також військовозобов`язані, які мають мобілізаційні розпорядження. Решта виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, підприємств, установ та організацій перевіряються один раз на три роки. Результати перевірок вносяться до журналів обліку результатів перевірок стану військового обліку призовників і військовозобов`язаних та звіряння їх облікових даних з даними районних (міських) військових комісаріатів і журналу обліку перевірок стану військового обліку районного (міського) військового комісаріату, який після закінчення зберігається сім років.

Пунктом 81 Порядку визначено, що райдержадміністрації, виконавчі органи міських рад у взаємодії з районними (міськими) військовими комісаріатами відповідно до планів, затверджених розпорядженнями голів райдержадміністрацій або рішеннями виконавчих органів міських рад, проводять перевірку стану військового обліку в органах місцевого самоврядування, а також на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, які здійснюють бронювання військовозобов`язаних та в яких працюють призначені в команди на воєнний час військовозобов`язані, перевіряються один раз на рік. Решта органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій перевіряється один раз на три роки. Результати перевірок вносяться до журналів обліку результатів перевірок стану військового обліку призовників і військовозобов`язаних та звіряння облікових даних з даними районних (міських) військових комісаріатів.

З припису на виконання завдання, підписаного заступником голови Старовижівської райдержадміністрації (дата, номер документа не зазначені) (аркуш справи 27), судом встановлено, що перевірка 7 листопада 2019 проводилась Старовижівською райдержадміністрацією у взаємодії з райвіськоматом з посиланням на графік перевірок на 2019 рік, при цьому судом встановлено, що 25 липня 2019 року перевірка Любохинівської сільської ради проводилась за участю того ж самого представника Старовижіської райдержадміністрації, однак суду не надано було ні графіку перевірок, ні жодного обґрунтування проведення повторної перевірки 7 листопада 2019 року.

Крім цього, в порушення вищевказаних вимог Порядку, результати перевірки 7 листопада 2019 року не були внесені до відповідних журналів або оформлені актом, якщо, на думку відповідача, журнал перевірок стану обліку військовозобов`язаних і призовників Любохинівської сільської ради оформлений з порушенням порядку, відсутні також записи щодо результатів перевірки 7 листопада 2019 року і у журналі перевірок стану військового обліку Старовижівського районного військового комісаріату.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді вказаної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Відповідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ураховуючи положення статей 7, 9, 245, 251, 280 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. При цьому, важливим є дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності, установлених КУпАП.

Суд при розгляді справи, зокрема, щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен перевірити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є позивач, виходячи із норми статті, яка передбачає відповідне адміністративне правопорушення, суб`єктом даного правопорушення. Водночас міра дотримання посадовою особою порядку притягнення до адміністративної відповідальності є важливою складовою дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності, а тому також має бути оцінена судом.

Аналізуючи наведені норми, суд уважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для осіб, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного варто підкреслити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. Дотримання даних вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови у судовому порядку.

Стаття 256 КУпАП встановлює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до частини 2 статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 244-21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів. За змістом статті 235 цього Кодексу військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про умисне зіпсуття обліково-військових документів чи втрату їх з необережності, про неявку на виклик у військовий комісаріат, про неподання у військові комісаріати списків юнаків, які підлягають приписці до призовних дільниць, про прийняття на роботу військовозобов`язаних і призовників, які не перебувають на військовому обліку, про незабезпечення сповіщення військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти чи призовні дільниці, про несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників, несповіщення їх про виклик у військові комісаріати, про неподання відомостей про військовозобов`язаних і призовників (статті 210, 210-1, 211 211-6). Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні, районні у місті, міські чи міськрайонні військові комісари.

Отже з аналізу даних норм КУпАП можна зробити висновок про те, що від імені військових комісаріатів складати протоколи можуть лише уповноважені на те посадові особи. Жодних доказів того, що особа, яка склала адміністративний протокол, а саме провідний спеціаліст командування Старовижівського РВК, працівник ЗСУ Лазарук І.В. є уповноваженою на складання адміністративних протоколів суду не надано. Крім того, на глибоке переконання суду, провідний спеціаліст командування Старовижівського РВК працівник ЗСУ не є посадовою особою, в розумінні норм КУпАП, яка може складати протоколи про адміністративне правопорушення від імені Старовижівського РВК. Жодних доказів на спростування даних обставин судом не здобуто.

До того ж згідно з частиною 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Проте, в порушення вказаних приписів протокол про адміністративне правопорушення складений 14 листопада 2019 року, тобто на сьомий день після виявлення особи, яка вчинила правопорушення, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 прибув 7 листопада 2019 року до Старовижівського РВК для складання протоколу, йому було повідомлено про початок складання протоколу та роз`яснено права та обов`язки, однак ОСОБА_1 покинув приміщення військомату та жодних клопотань при цьому не заявляв, що на глибоке переконання суду, давало всі підстави посадовій особі райвіськомату на продовження оформлення адмінматеріалів у відсутності особи, яка притягується до відповідальності, зазначивши при цьому у протоколі про ці обставини із долученням відповідних пояснень. Крім цього, протокол складений про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, без зазначення відповідної частини статті, у протоколі не розкрита суть правопорушення, міститься лише посилання на порушення ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Статтею 268 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Однак, в порушення статті 283 КУпАП, в постанові про адміністративне правопорушення зазначено дату, часу та місце вчинення адміністративного правопорушення 7 листопада 2019 року, які були виявлені в результаті повторної перевірки, однак військовий комісар жодним чином не обґрунтовує у постанові належність доказів, не дає оцінки правомірності проведення повторної перевірки та оформленню результатів перевірки, лише посилається на рапорт. Крім цього у постанові міститься посилання, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , на протокол про адміністративне правопорушення № 2273 від 14 листопада 2019 року, однак як встановлено судом, протокол який наданий відповідачем для дослідження в судовому засіданні не містить номеру, крім цього, як уже зазначалось протокол не відповідає вимогам КУпАП. Жодної оцінки даним обставинам в постанові не наведено.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Кодексом України про адміністративне правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, з метою недопущення безпідставного притягнення її до відповідальності, і що це є гарантією об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналіз наведених норм свідчить про існування певного порядку, при дотриманні якого орган (посадова особа) має повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що пов`язані із його вчиненням, зокрема, вину особи, можливість притягнення її до відповідальності, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та інше.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідач не довів суду правомірність своїх дій і рішень та не довів в судовому засіданні своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи, що відповідач при розгляді даної справи не врахував всіх обставин справи, не надав належну оцінку доказам, не довів правомірності прийняття оскарженого рішення та складення протоколу про адміністративне правопорушення неповноважною особою у порушення граничних строків, встановлених законом, суд приходить до висновку, що спірна постанова є протиправною і належить скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення направленню на новий розгляд.

Керуючись статтями 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 271, 286 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Старовижівського районного військового комісаріату про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №73, винесену 19 листопада 2019 року майором ОСОБА_2 і надіслати справу на новий розгляд до Старовижівського районного військового комісаріату.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 24 січня 2020 року.

Суддя О. В. Назарук