Справа № П/811/985/17
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року справа № П/811/985/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рос Агро» (далі - Товариство) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 лютого 2017 року, якими:

- збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2193946 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 2584130 грн.;

- зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за вересень 2016 року на 383522 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги заяви.

Зазначила, що Товариство визнає лише заниження податкового зобов`язання по скороченій декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року у сумі 106620 грн.

Пояснила, що платник податків є сільськогосподарським виробником та використовує кошти зі спеціального рахунку за цільовим призначенням (виробничі фактори).

Стверджує, що у 2016 році операції з придбання насіння кукурудзи та ріпаку підлягали оподаткуванню податком на додану вартість.

Водночас зазначила, що Товариство правомірно відкоригувало податковий кредит між загальною і скороченою деклараціями з податку на додану вартість, прийнявши рішення про продаж основних засобів, які використовувались у сільськогосподарській діяльності.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 2 а.с.35-40).

У судовому засіданні представники Управління пояснили, що Товариство систематично використовувало кошти зі спеціального рахунку на оплату невиробничих факторів та не за цільовим призначенням.

Звертали увагу, що операції з придбання насіння кукурудзи та ріпаку у 2015 році підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість.

Пояснили, що зміна напряму використання основного засобу у діяльності сільськогосподарського виробника доводиться виключно фактом його реалізації.

Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року прийнято рішення про завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 3 а.с.46).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, у період з 09 листопада по 19 грудня 2016 року Управління провело планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2016 року (Том 1 а.с.12-88).

У період, за який проведена перевірка, Товариство перебувало на спеціальному режимі оподаткування (сільськогосподарський товаровиробник), використовуючи кошти зі спеціального рахунку з податку на додану вартість для оплати виробничих факторів.

Ревізори виявили порушення, які зафіксовані у акті перевірки.

Суть порушень, на думку податкового органу:

- заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість (загальна декларація):

а) за вересень 2014 року на 1157 грн.;

б) за грудень 2015 року на 751930 грн.;

- заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість (скорочена декларація):

а) за серпень 2014 року на 322006 грн.;

б) за березень 2015 року на 106620 грн.;

в) за серпень 2016 року на 1012233 грн.;

- завищено від`ємне значення суми податку на додану вартість за вересень 2016 року (скорочена декларація) на 383522 грн. (Том 1 а.с.92 (на звороті)).

Штрафна санкція за заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість (за двома деклараціями) становить 50% від суми зобов`язання відповідно до приписів абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 ПК України.

Товариство погодилось, що якщо допустило порушення, то штрафна санкція обчислена правильно (Том 3 а.с.25).

Підставою застосування штрафної санкції у розмірі 50% від суми заниженого зобов`язання є податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість щодо Товариства від 21 лютого 2014 року (Том 3 а.с.39-40).

Водночас ревізори зробили висновок про накладення на платника податків штрафу у сумі 1487157 грн. за використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням та всупереч умов чи ціль їх надання відповідно до приписів пункту 123.2 статті 123 ПК України.

06 лютого 2017 року керівник Управління погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення, якими Товариству:

- збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2193946 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 2584130 грн.;

- зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за вересень 2016 року на 383522 грн. (Том 1 а.с.92-93).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Щодо заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2015 року на 106620 грн. (скорочена декларація) та накладення штрафу у сумі 53310 грн.

У судовому засіданні суд допитав, як свідка, бухгалтера Товариства ОСОБА_1

Свідок визнала факт допущення помилки.

Помилка виникла внаслідок неврахування уточнень, які внесені до декларацій попередніх звітних періодів.

З її показаннями погодилась і представник Товариства.

Отже, суд зробив висновок про доведеність згаданого порушення.

Приписами пункту 209.2 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Отже, заниження грошового зобов`язання з податку на додану вартість у скороченій декларації сільськогосподарського товаровиробника не веде до сплати коштів до Державного бюджету України.

У такому разі податковий орган має прийняти рішення про зобов`язання платника податків перерахувати на спеціальний рахунок суму коштів, яка рівняється сумі заниженого податкового зобов`язання.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість в частині збільшення грошового зобов`язання на суму 106620 грн. протиправне.

Тому, рішення Управління в цій частині належить скасувати, а позов у цій частині вимог - задовільнити.

Штрафна санкція за заниження податкового зобов`язання накладена відповідно до приписів абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 ПК України.

Цією нормою права встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Штрафна санкція складає 50% заниження грошового зобов`язання.

Платник податків визнав, що допустив порушення повторно.

Приписами підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Отже, в розумінні приписів підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 та пункту 123.1 статті 123 ПК України штраф можна застосовувати лише у випадку, коли платник податків занизив податкове зобов`язання, що призвело до несплати коштів до відповідного бюджету.

Приписами підпунктів 14.1.178 та 14.1.179 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Таким чином, в розумінні податку на додану вартість податкове зобов`язання - загальна сума податку на додану вартість, яка не обов`язково має бути сплачена до бюджету.

Воно може залишитись у користуванні платника податків як пільга.

У випадку з Товариством так і відбулось.

Тому, суд зробив висновок про правомірність нарахування штрафної санкції у розмірі 50% заниження податкового зобов`язання в сумі 106620 грн.

Правовий висновок суду з цього питання (щодо несплати заниженого зобов`язання до бюджету і нарахування штрафу) поділяє і Верховний Суд України (постанова від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ДП «Умань-Агро» до Уманської об`єднаної державної податкової інспекції Черкаської області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд України зробив такий висновок.

«Та обставина, що сільськогосподарське підприємство не сплачує занижені суми податкового зобов`язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком.

Неперерахування сільськогосподарським підприємством сум податку на додану вартість до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в порядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою (преференція), що надається цій категорії спеціальних суб`єктів оподаткування з урахуванням їх статусу та сфери діяльності.

Однак, ця пільга не звільняє їх від виконання інших обов`язків у разі настання обставин, з якими ПК України пов`язує вчинення певних дій, зумовлених цим податком, зокрема й у випадку самостійного виявлення ним помилки у раніше поданих податкових деклараціях.

Якщо сільськогосподарське підприємство подає уточнюючий розрахунок про заниження податкового зобов`язання і не сплатить штраф у розмірі 3% від заниженої суми податкового зобов`язання до подання такого уточнюючого розрахунку, а контролюючий орган за наслідками позапланової перевірки, проведеної у зв`язку з поданням уточнюючого розрахунку на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановить факт несплати штрафу і самостійно визначить суму грошового зобов`язання, то такі дії утворюють податкове правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктом 123.1 статті 123 ПК України».

Отже, штрафна санкція з податку на додану вартість у сумі 53310 грн. застосована правомірно, що виключає задоволення позову у цій частині вимог.

Щодо заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2015 року у сумі 751930 грн. (загальна декларація).

Так, станом на грудень 2015 року у власності Товариства перебували два комбайни «CLAAS LEXION» та навісне обладнання до них загальною вартість 4513000 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 752166 грн.) (Том 2 а.с.12-13).

Податок на додану вартість (кредит) щодо придбання основних засобів обліковувався у скороченій декларації.

28 грудня 2015 року Товариство (продавець) та ТОВ «Агрофірма Лісова» (далі - Товариство 2) (покупець) уклали договір купівлі-продажу згаданого майна (Том 2 а.с.12-14).

Того ж дня Товариство видало наказ про виведення майна з експлуатації основних засобів та оформлено відповідні акти приймання-передачі (внутрішнє переміщення) основних засобів (Том 2 а.с.16-20).

За умовами договору купівлі-продажу Товариство 2 оплачує товар шляхом перерахунку коштів двома рівними частинами до 28 лютого та 28 квітня 2016 року.

Передача товару здійснюється упродовж трьох днів з дня повної попередньої оплати.

04 травня 2016 року сторони уклали угоду про розірвання договору купівлі-продажу (Том 2 а.с.15).

Того ж дня Товариство видало наказ про введення в експлуатацію основних засобів та оформлено відповідні акти приймання-передачі (внутрішнє переміщення) основних засобів (Том 2 а.с.21-24).

За наслідками правочинів Товариство відкоригувало суми податкового кредиту у деклараціях з податку на додану вартість.

У грудні 2015 року суму кредиту перенесло до загальної декларації, а у травні 2016 року повернуто до скороченої декларації.

Податковий орган стверджує про незаконність перенесення суми кредиту до загальної декларації у грудні 2015 року, що призвело до заниження зобов`язання того періоду.

На думку відповідача, не відбулось зміни напряму використання основних засобів.

Водночас податковий орган не поставив під сумнів правильність включення (повернення) суми кредиту податку на додану вартість до скороченої декларації у травні 2016 року.

Суд зробив висновок, що правовий висновок Управління помилковий.

З 28 грудня 2015 року по 04 травня 2016 року Товариство не використовувало комбайни та нависне обладнання до них у сільськогосподарській діяльності, оскільки вивело з експлуатації, щоб підготувати для продажу.

Беззаперечно, що це доказ зміни напряму використання товару (зупинка експлуатації для підготовки для продажу).

Приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.

Отже, у Товариства, змінивши напрямок використання комбайнів та навісного обладнання до них, виник обов`язок відкоригувати податковий кредит, за наслідками їх придбання, між скороченою і загальною декларацією з податку на додану вартість.

Такий обов`язок платник податків виконав, що виключає настання відповідальності.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість по загальній декларації за грудень 2015 року на суму 751930 грн. та застосування штрафу - 375965 грн.

Тому, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 104643 грн. (скорочена декларація) за серпень та вересень 2016 року.

Так, 17 серпня 2016 року Товариство (покупець) та ТОВ «Американська легенда» (продавець) (далі - Товариство 3) уклали договір купівлі-продажу мотоциклу вартістю 627860 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 104643 грн.) (Том 1 а.с.160-164).

Товариство сплатило кошти двома частинами 17 серпня та 16 вересня 2016 року (Том 1 а.с.167-169).

Податкові декларації Товариство 3 виписало у згадані дні (Том 1 а.с.168-169).

Суму податку на додану вартість 21558,33 грн. та 83085 грн. Товариство включило до кредиту скороченої декларації з податку на додану вартість за серпень та вересень 2016 року.

Мотоцикл передано покупцю 20 вересня 2016 року (Том 1 а.с.165-166).

Того ж дня Товариство прийняло наказ про введення його в експлуатацію (Том 1 а.с.170-172).

У наказі зазначено, що мотоцикл передається для використання у господарській діяльності одного з підрозділів.

У судовому засіданні представник Товариства пояснила, що транспортний засіб використовує агроном для об`їзду полів.

Звернула увагу, що мотоцикл вважають одним з кращих транспортних засобів для проїзду по місцях, де відсутнє дорожнє покриття.

Податковий орган зробив висновок, що на час завершення періоду, за який проводилась перевірка, мотоцикл не введено в експлуатацію та не використовувався у господарській діяльності.

Разом з тим, його представники пояснили, що придбання мотоциклу не можна віднести до виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація).

Суд зробив такий висновок.

Матеріалами справи доведено, що мотоцикл введено в експлуатацію в періоді, який перевірявся податковим органом (перевірка проводилась за період до 30 вересня 2016 року).

Право придбання виробничого фактору лежить у виключній волі платника податків.

Тільки він може вирішувати, чи придбати мотоцикл, чи інший транспортний засіб.

Використання мотоцикла у господарській діяльності (об`їзд агрономом полів) можна перевірити лише під час проведення перевірок за наступні періоди, оскільки експлуатувався 10 днів до завершення періоду, який підлягав перевірці.

Приписами підпункту 209.15.1. пункту 209.15 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку.

Отже, мотоцикл, на якому агроном сільськогосподарського виробника об`їжджає поля, відноситься до виробничих факторів, придбання яких допускається за рахунок коштів з податку на додану вартість, що акумулюються на спеціальному рахунку платника податків.

Тому, суд зробив висновок, що Товариство не завищувало податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація) за серпень та вересень 2016 року на загальну суму 104643 грн.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за серпень і вересень 2016 року на суму 104643 грн. та застосування штрафу - 52321,50 грн.

Тому, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2016 року на 238745 грн. (скорочена декларація).

Так, 29 лютого 2016 року Товариство (покупець) та ПП «Інкопмарк-Плюс» (далі - Підприємство) уклали договір на придбання дизельного палива на суму 1432472,76 грн. (у тому числі ПДВ у сумі 238745 грн.) (Том 2 а.с.83-84).

Поставка товару відбулась того ж дня.

Підприємство виписало податкову накладну, а Товариство задекларувало податковий кредит з податку на додану вартість у скороченій декларації за лютий 2016 року.

Податкова накладна зареєстрована 12 березня 2016 року.

Товариство розрахувалось з Підприємством у березні 2016 року за рахунок коштів зі спеціального рахунку.

Ці обставини визнає Управління.

На думку відповідача Товариство не мало право включати суму податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки Підприємство допустило помилку стосовно коду товару.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, Товариство правомірно включило суму податку до податкового кредиту.

Тому, суд зробив висновок, що Товариство не завищувало податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація) за лютий 2016 року на суму 238745 грн.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за лютий 2016 року на суму 238745 грн. та застосування штрафу - 119372,50 грн.

Тому, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2016 року на 300437 грн. (скорочена декларація).

06 вересня 2016 року Товариство та ТОВ «ТЕП «Вертикаль»» (далі - Товариство 4) уклали договір транспортного експедирування (Том 2 а.с.15-16).

Товариство 4 надало послуги на суму 1802623,32 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 300437 грн.) у вересні та жовтні 2016 року.

Так, приписами пункту 2.3 договору встановлено, що Товариство 4 здійснює контроль якості вантажу на пунктах погрузки/розгрузки, оформлення транспортних документів, контроль кількості вантажу, подача вагонів, митне оформлення вантажу та інше.

Товариство 4 опікувалось виконанням Товариством контракту з COFCO RESOURCES S.A. (далі - Товариство 5) щодо поставки 15000 т. кукурудзи.

Відповідно до пункту 5.1 контракту поставка здійснюється залізничним транспортом до морського порту.

Відповідно до приписів пункту 7.1 контракту право власності на товар переходить до покупця після прибуття залізничних вагонів до морського порту.

Товариство 4 виконало зобов`язання перед Товариством, а останнє перед Товариством 5.

Товариство розрахувалось з Товариством 4 за рахунок коштів зі спеціального рахунку.

Сума податку на додану вартість включена до податкового кредиту скороченої декларації за вересень 2016 року.

Ці обставини не заперечуються податковим органом.

На думку Управління, Товариство оплатило послуги, які не пов`язані з виробничими факторами, за рахунок яких сформовано податковий кредит, та послугами, котрі супутні постачанню.

Суд зробив висновок, що висновок податкового органу помилковий.

Так, згадана сума коштів є загальною вартістю послуг, які надані Товариству стосовно експедиторських послуг і послуг перевезення кукурудзи з елеватора до морського порту (відвантаження, відшкодування вартості залізничних послуг, користування вагонами).

Продукція перевозилась у порти, а витрати на оплату цих послуг включалась до вартості готової продукції.

Приписами пункту 209.2 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Отже, Товариство мало право оплатити вартість виробничих факторів за рахунок коштів, які акумулювались на спеціальному рахунку.

Приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України встановлено, що для цілей цієї статті застосовуються такі терміни: виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку:

сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин;

пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції (01.41.0 КВЕД);

зберігання сільськогосподарської продукції;

вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів;

отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг);

отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД);

знищення бур`яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин;

експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь;

розділ м`яса для товарної кондиції.

Потреба оплатити експедиторські послуги та послуги перевезення кукурудзи з елеватора до морського порту (відвантаження, відшкодування вартості залізничних послуг, користування вагонами) обумовлена виробничими цілями, останньою з яких є реалізація виготовленої продукції.

Таким чином, виробничі цілі у часі передують продажу виготовленої продукції, а витрати на їх оплату формують кінцеву вартість товару.

Товариство оплату згаданих послуг (відвантаження, відшкодування вартості залізничних послуг, користування вагонами) включило у вартість товару, котрий реалізований покупцеві.

Тому, суд зробив висновок, що Товариство не завищувало податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація) за вересень 2016 року на суму 300437 грн.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за вересень 2016 року на суму 300437 грн. та застосування штрафу - 150218,50 грн.

Тому, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість (скорочена декларація) на суму 1487157 грн. стосовно взаємовідносин з ТОВ «Імперія - Агро» (далі - Товариство 6) та накладення штрафу на цю ж суму.

Так, 28 грудня 2015 року Товариство (покупець) та Товариство 6 (продавець) уклали договір поставки засобів рослинного захисту і мінеральних добрив (Том 2 а.с.87-88).

Товариство перерахувало кошти на суму 22100000 грн. у період з 28 по 29 грудня 2015 року.

У ті ж дні Товариство 6 виписало податкові накладні, які зареєстровані 06 січня наступного року.

Кошти сплачені зі спеціального рахунку (19080900 грн.) та поточного рахунку (3019100 грн.).

Поставка товару здійснювалась у період з 23 березня по 26 вересня 2016 року.

Станом на 30 вересня 2016 року заборгованість Товариства 6 складала 3201670,61 грн.

Загалом Товариство сформувало податковий кредит на суму 3683340 грн.

Упродовж 2016 року у податковому обліку Товариства проводились коригування зміни номенклатури та часткового повернення попередньої оплати.

У бухгалтерському обліку операції з повернення попередньої оплати не відображались, оскільки не повертались суми попередньої оплати.

Заборгованість погашалась шляхом поставки у 2016 році посівного насіння кукурудзи та ріпаку, у вартість яких входив податок на додану вартість.

Так, Товариство 6 поставило згаданий товар на суму 8922942 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 1487157 грн.).

Насіння використано Товариством у посівній кампанії.

Ці обставини визнає Управління.

Управління зазначає, що Товариство не мало права сплачувати податок на додану вартість у ціні посівного насіння кукурудзи і ріпаку, так як кошти сплачені у 2015 році, коли такі операції звільнялись від нарахування згаданого податку.

На думку податкового органу, Товариство завищило податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація) на 1487157 грн.

Водночас застосувало щодо позивача штрафну санкцію за нецільове використання коштів зі спеціального рахунку у сумі 1487157 грн.

Суд зробив висновок, що висновок податкового органу є помилковим.

Укладаючи з Товариством 6 договір поставки засобів рослинного захисту і мінеральних добрив, Товариство не мало намір у 2015 році купляти згаданий посівний матеріал.

Такий намір виник у 2016 році, оскільки Товариство 6 не змогло поставити у повному обсязі засоби рослинного захисту і мінеральні добрива.

Тому питання щодо оподаткування придбання посівного матеріалу кукурудзи і ріпаку має вирішуватись за нормами права, які діяли станом на день поставки.

Поставка здійснена у 2016 році.

Станом на 01 січня 2016 року ПК України не містив норми права, яка б звільняла від оподаткування податком на додану вартість операції з продажу насіння кукурудзи і ріпаку.

Отже, Товариство правомірно включило суму податку на додану вартість до податкового кредиту скороченої декларації.

Придбання посівного матеріалу обумовлено сільськогосподарською діяльністю Товариства.

За таких обставин, керуючись приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), придбання посівного матеріалу відноситься до виробничих факторів.

Товариство сплатило вартість товару за рахунок коштів зі спеціального рахунку.

Тому, використало кошти зі спеціального рахунку за цільовим призначенням.

Суд зробив висновок, що Товариство не завищувало податковий кредит з податку на додану вартість (скорочена декларація) щодо взаємовідносин з Товариством 6 у 2016 році на суму 1487157 грн.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність податкового повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за 2016 рік на суму 1487157 грн. та застосування штрафу у такій же сумі.

Тому, позов в цій частині вимог належить задовільнити.

Загалом, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 77423,98 грн. (а.с.2).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 3 статті 139 КАС України.

Позовна заява задоволена на 99% від ціни позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 06 лютого 2017 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Рос Агро» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2193946 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 2584130 грн., в частині визначення грошового зобов`язання - 2193946 грн. та штрафу - 2530820 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 06 лютого 2017 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Рос Агро» зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за вересень 2016 року на 383522 грн.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Рос Агро» судові витрати у сумі 76649,74 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей