Справа № 340/2435/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/2435/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження (письмового) справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати:

- рішення № від 16.09.2019 року "Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску", відповідно до якого виявлено порушення ч.2 п.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за наслідками донараховано 31551,01 грн. та штрафних санкцій в сумі 6049,45 грн., всього на загальну суму 6049,45 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.09.2019 р., відповідно до якої виявлено порушення ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за наслідками донараховано недоїмку в сумі 31551,01 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року, відповідно до якого на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПКУ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 38721,71 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року, відповідно до якого на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1. ст.58 ПКУ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачено фізичною особою за результатами річного декларування в сумі 3226,80 грн.

Ухвалою судді від 11.10.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 06.11.2019 (а.с.1).

У підготовче судове засідання 06.11.2019 представники сторін не з`явилися. Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, а неявку позивача та його представника, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, визнано без поважних причин. Підготовче засідання відкладено до 22.11.2019 (а.с.121).

22.11.2019 у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2019 у зв`язку з витребуванням в учасників справи додаткових доказів (а.с.129).

Ухвалою суду від 10.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.01.2020 (а.с.197).

16.01.2020 учасники справи в судове засідання не з`явилися, подавши клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без їх участі, доводи викладенні в заявах по суті підтримали в повному обсязі (а.с.201).

З урахуванням приписів ч.3 ст.194 КАС України, суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.202).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не допускав порушень, а тому вважає рішення такими, що не відповідають чинному законодавству. Так, позивач вважає помилковими висновки ГУ ДФС у Кіровоградській області, викладені в акті перевірки від 22.08.19 №78/11-28-13-05/ НОМЕР_1 , оскільки ним дотримано вимог ст.177 ПК України щодо формування податкового зобов`язання з ПДФО. При цьому вказує, що на протязі перевіряємого періоду займався оптовою торгівлею хімічними продуктами. Для ведення своєї підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 використовує складське приміщення, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, згідно договору оренди №1/01/2017 від 04.01.2017. Крім того, має автомобіль марки ГАЗ-САЗ 3507, держаний номер НОМЕР_2 , який використовується у господарській діяльності згідно договору оренди транспортного засобу від 01.01.2017 року та даний автомобіль використовує для перевезення хімічних речовин. На думку позивача, вантажний автомобіль, який використовуються ним у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не нараховувалася амортизація та не списувались на це витрати, тому не можна говорити про утримання вантажного автомобіля як основного засобу подвійного призначення, відповідно витрати на його утримання можуть бути враховані у складі підприємницьких витрат. Натомість придбаний бензин і був використаний позивачем зараховується до складу витрат і не є предметом застосування санкцій в акті перевірки. Крім того, вказує, що ним у відповідності до пп.174.4.3, 177.4.4 п.174.4 ст.174 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця та інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності. Зазначає, що відповідно до договору оренди землі від 01.02.2017 року укладений між Бобринецькою міською радою, договору оренди землі від 20.01.17 укладений з Солонцюватською сільською радою Бобринецького району, сплачував орендну плату. У 2017 році до складу витрат не включав вартість товарів по господарській операції з ФГ «Скіф-2012», так як фактично відвантажив мінеральні добрива у 2018 році. По фактичному списанню зі складу товару було включено до витрат звітного періоду, в якому фактично було відвантажено. До витрат звітного періоду у 2018 році, по даній господарській операції було включено суму придбання реалізованого товару в сумі 99498,23 гривень, а не суму продажу товару в сумі 107833,31 гривень. Позивач вважає, що сума отриманих коштів не може відноситься до сум витрат, як зазначено перевіряючим органом. До того ж, вважає, що ним не було заниження податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2017 - 2018 роки, тому, відповідачем безпідставно донараховано військовий збір та єдиний внесок. Також позивачем подано відповідь на відзив (а.с.137-139).

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в яких вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, зазначив, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що податкові зобов`язання донараховані позивачеві за результатом дослідження первинних документів та рахунків позивача, а позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними (а.с.113-116).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.11.2006 року (а.с.96), перебуває на податковому обліку, являється платником ПДВ. Основним видом економічної діяльності позивача є оптова торгівля хімічними продуктами. За період з 01.01.2017 п 31.12.2018 року здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт №78/11-28-13-05/ від 22.08.2019 (а.с.15-37), де висновками, зокрема, є порушення, на думку відповідача:

- п.177.2, пп.177.4.1, 177.4.3, 177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 25814,47 грн., в т.ч. за 2017 рік - 23681,03 грн. та за 2018 рік - 2133,44 грн.;

- пп.1.1-1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2151,20 грн., у т.ч. за 2017 рік -1973,41 грн. та за 2018 рік -177,79 грн.;

- ч.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 31551,01 грн., в т.ч. за 2017 рік - 28943,48 грн., за 2018 рік - 2607,53 грн.

На підставі вказаних висновків, податковим органом прийнято рішення:

- податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 38721,71 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 25814,47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 12907,24 грн. (а.с.11);

- податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування в сумі 3226,80 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 2151,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1075,60 грн. (а.с.12);

- рішення № від 16.09.2019 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску», відповідно до якого виявлено порушення ч.2 п.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за наслідками донараховано 31551,01 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 6049,45 грн. (а.с.8);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.09.2019 року, відповідно до якої донараховано недоїмку в сумі 31551,01 грн. (а.с.9);

- податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року відповідно до якого застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн. (а.с.10) Вказаний штраф сплачений платником (а.с.7) та вказане рішення не оскаржується.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступні фактичні обставини у справі.

Як вбачається з акту перевірки податковий орган дійшов висновку:

- про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу за 2017 рік на 1742,85 грн., а саме ФОП ОСОБА_1 не включено до доходу за 2017 рік дебіторську заборгованість за 2016 рік, що надійшла від ФГ « Бугаєнка С.В. » 04.01.2017 в сумі 2090,00 грн., в т.ч. ПДВ 348,33 грн.;

- завищення загального оподаткованого доходу за 2018 рік на 22766,67 грн., а саме включено до доходу за 2018 рік вартість відвантаженого ФГ «Регіон» товару, кошти від реалізації якого надійшли у 2018 році не в повному обсязі (рахується дебіторська заборгованість в сумі 27320,00 грн., в т.ч. ПДВ 4553,33 грн.);

- завищено задекларовані витрати: по основним засобам подвійного призначення та орендній платі за землю на загальну суму 56601,19 грн., у т.ч. за 2017 рік - 21985,12 грн., за 2018 рік - 34616,07 грн.

- завищено задекларовані витрати по взаємовідносинах з ФГ «Скіф-2012» на загальну суму 107833,31 грн., оскільки товар на адресу покупця у звітному періоді не відвантажено, відповідно визначити вартість товарів які можливо віднести до конкретного об`єкта витрат неможливо.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Статтею 177 ПК України передбачено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п.167.1 ст.167 ПК України).

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 ПК України)

З огляду на вказані норми, доходом фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, та датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

177.4.5. Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

177.4.6. Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма та порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 та зареєстрованого в Мін`юсті України від 01.10.2013 №1686/24218 (далі Порядок №481).

Пунктом 1 вищезазначеного Порядку встановлено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 Порядку №481 книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді. У разі обрання самозайнятою особою ведення Книги у паперовому вигляді: 1) самозайнята особа зобов`язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник Книги, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності); 2) книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою; 3) записи у Книзі виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою. Внесення виправлень здійснюється шляхом нового запису, який засвідчується підписом самозайнятої особи; 4) у разі необхідності реєстрації нової Книги протягом податкового (звітного) періоду записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня Книга залишається у самозайнятої особи.

Записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Стосовно посилань контролюючого органу на не ведення ФОП ОСОБА_1 . Книги обліку доходів і витрат в частині обліку понесених витрат, як на порушення п.177.10 п.177 ПК України.

Враховуючи те, що у перевіряємому періоді позивач перебував на загальній системі оподаткування, зобов`язаний був вести Книгу обліку доходів та витрат, зокрема і обліку понесених витрат, чим порушив п.177.10 ст.177 ПК України. Проте даний факт не свідчить про заниження позивачем суми загального оподаткованого доходу та завищення задекларованих витрат, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки перевірка була проведена на підставі первинних документів.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем (Постачальник) було поставлено ФГ « Бугаєнко С.В. » (Покупець) нітроамофоска на загальну суму 72090,00 грн., в т.ч. ПДВ 12015,00 грн., на підставі договору поставки №2/12 від 07.12.2016 (а.с.184-186). Факт виконання договору підтверджується замовленням на поставку, видатковою накладною №2/12 від 19.12.2016, рахунком на оплату від 07.12.2016 №2/12, товарно-транспортною накладною від 19.12.2016, податковою накладною від 08.12.2016 №2 (а.с.187-189, 193).

Від ФГ « Бугаєнко С.В. » на рахунок ФОП ОСОБА_1 у грудні 2016 року надійшли кошти за добрива на загальну суму 70000, 00 грн., у т.ч. ПДВ (а.с.194-195); у січні 2017 у сумі 2090 грн., у т.ч. ПДВ 348,33 грн.(а.с.197). Тобто станом на 01.01.2017 року у позивача рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 2090,00 грн., в т.ч. ПДВ 348,33 грн., що не заперечувалося позивачем (а.с.95) При цьому, позивач зазначав, що вказана сума була ним включена до складу доходу за 2016 рік, про що свідчить Книга обліку доходів та витрат і податкова декларація з ПДВ за грудень 2016 року. Однак відповідачем не надано оцінку даному факту.

Отже, оскільки позивачем помилково включено до складу загального оподатковуваного доходу за 2016 рік усієї суми від ФГ «Бугаєнко» - 60075,00 грн. (без ПДВ) на яку було поставлено товар, тому суд вважає, що позивачем не було занижено суми загального оподаткованого доходу за 2017 рік на 1742,85 грн. В такому випадку буде подвійне оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 (Постачальник) було поставлено ФГ «Регіон-Агро» (Покупець) нітроамофоска на загальну суму 220320,00 грн., в т.ч. ПДВ 36720,00 грн., на підставі договору поставки №83/11 від 23.11.2018 (а.с.149-151). Факт виконання договору підтверджується заявкою на поставку від 23.11.2018, видатковою накладною №РН-0000120 від 23.11.2018, рахунком-фактурою №СФ-0000083 від 23.11.2018, товарно-транспортною накладною від 23.11.2018, податковою накладною від 23.11.2018 №2 (а.с.152-155).

Від ФГ «Регіон-Агро» на рахунок ФОП ОСОБА_1 у листопаді 2018 року надійшли кошти за рахунком-фактурою №СФ-0000083 від 23.11.2018 на загальну суму 193000,00 грн., у т.ч. ПДВ 32170,00 грн. (а.с.157).

Тобто станом на 31.12.2018 року у позивача рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 27320,00 грн., в т.ч. ПДВ 4553,33 грн, що не заперечувалося позивачем. При цьому, зазначав, що вартість відвантаженого ФГ «Регіон» товару на суму 183600,00 грн. (без ПДВ), включено до доходу за 2018 рік.

Отже, в даному випадку, суд погоджується з відповідачем, що ФОП ОСОБА_1 завищено суму загального оподаткованого доходу за 2018 рік на 22766,67 грн., оскільки датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок.

Щодо завищення задекларованих витрат по основним засобам подвійного призначення та орендної плати за землю на загальну суму 56601,19 грн., у т.ч. за 2017 рік - 21985,12 грн., за 2018 рік - 34616,07 грн.

Даний висновок контролюючим органом зроблений на підставі того, що фізичною особою-підприємцем включено до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрати на утримання основних засобів подвійного призначення - вантажного автомобіля.

Так, позивач посилався на те, що для ведення своєї підприємницької діяльності використовує складське приміщення згідно договору оренди №1/01/2017 від 04.01.2017, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с.46-49). Також, автомобіль марки ГАЗ-САЗ 3507, держаний номер НОМЕР_2 , який використовується у господарській діяльності згідно договору оренди транспортного засобу від 01.01.2017 року та належить ОСОБА_1 на праві власності (43-45).

Відповідно до ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Позивачем придбавалися на ремонт вантажного автомобіля запасні частини у 2017 році - на суму 10022,51 грн., у 2018 році - 9952,00 грн. Витрати на придбання вказаних запчастин позивачем включено до складу документально підтверджених витрат пов`язаних з господарською діяльністю (а.с.61-72, 94).

Пп.177.4.5, 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею. Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, враховуючи дію прямої норми пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, фізична особа-підприємець не має права зменшувати оподатковуваний дохід та включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт основних засобів подвійного призначення.

Тобто, Податковий кодекс України не передбачає можливість фізичній особі - підприємцю, при визначенні об`єкта оподаткування включати до витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема витрат на придбання запчастин для вантажних автомобілів.

Отже, суд погоджується з доводами податкової щодо завищення позивачем витрат на утримання вантажного автомобіля, як основного засобу подвійного призначення, у 2017 році - на суму 10022,51 грн., у 2018 році - 9952,00 грн.

Також, суд погоджується з висновком відповідача, що позивач не мав права включати до структури задекларованих витрат - орендну плату за землю в сумі 36626,68 грн., в т.ч за 2017 рік - 11962, 61 грн, 2018 - 24664,07 грн. з таких підстав.

Суд звертає увагу, що відповідачем допущено в акті перевірки помилку у зазначенні орендної плати за землю за 2018 рік, замість 24664,07 грн., як слідує з податкових декларацій з плати за землю (а.с.51-52, 54-55), вказано 24667,07 грн. Проте, загальна сума 36626,68 вказана правильно.

ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору оренди землі від 01.02.2017 року укладений з Бобринецькою міською радою (а.с.38-39), договорів оренди землі від 20.01.2017, 20.01.2018 укладених з Солонцюватською сільською радою Бобринецького району (а.с.40-42), сплачував орендну плату за землю, яка включена останнім до складу витрат на загальну суму 36626,68 грн., у т.ч. за 2017 рік - 11962,61 грн., за 2018 рік - 24664,07 грн.

Підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Згідно пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Розділ ХІІ ПК України визначає склад, платників, об`єкти оподаткування, порядок сплати податку на майно.

Стаття 266 ПК України визначає склад податку на майно, який складається зокрема з плати за землю.

Відповідно до ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду, а розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначає перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем, зокрема суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця, крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно.

Таким чином, у фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування відсутні підстави для включення до складу витрат суму сплаченої орендної плати та зменшення на підставі цього показника оподатковуваного доходу у розмірі 36626,68 грн., у т.ч. за 2017 рік - 11962,61 грн., 24664,07 грн.

Крім того, контролюючим органом під час перевірки встановлено, що у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_1 відображено взаємовідносини з ФГ «Скіф-2012», а саме 16.10.2017 року від ФГ «СКІФ-2012» на рахунок позивача надійшли кошти з призначенням платежу «за добрива» в сумі 129399,97 грн., в т.ч. ПДВ 21566,66 грн., при цьому вказаному контрагенту у відповідному звітному періоді товар не був реалізований та по даним платника за ФОП рахується кредиторська заборгованість в сумі 129399,97 грн. Враховуючи, що суму 107833,31 грн. (без ПДВ), яка надійшла на розрахунковий рахунок, товар на адресу покупця у звітному періоді не відвантажено, відповідно визначити вартість товарів, які можливо віднести до конкретного об`єкта витрат неможливо. Тому на думку податкової, ФОП завищено суму витрат за 2017 рік на 107833,31 грн.

Проте, суд не погоджується з такою позицією відповідача з таких підстав.

Так, позивач пояснив, що у 2017 році до складу витрат не включав вартість оплачених товарів по господарській операції з ФГ «СКІФ-2012», так як фактично відвантажив мінеральні добрива в квітні 2018 року. По фактичному списанню зі складу товару було включено до витрат звітного періоду, в якому фактично було відвантажено, що підтверджується первинними документами. До витрат звітного періоду у 2018 році, по даній господарській операції було включено суму придбання реалізованого товару - 99498,23 грн., а не суму продажу товару - 107833,31 грн..

Як вбачається з матеріалів справи між ФОП ОСОБА_1 та ФГ «СКІФ-2012» укладено договір поставки №52/10 від 16.10.2017 (а.с.84-86).

На виконання умов вказаного договору та заявок контрагента, позивачем у квітні 2018 року поставлено ФГ «СКІФ-2012» добрива на загальну суму 129399,97 грн., в т.ч. ПДВ 21566,66 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0000052 від 16.10.2017, видатковою накладною №РН0-0000056 від 26.04.2018, товарно-транспортною накладною від 26.04.2018, податковою накладною від 16.10.2017 №4 (а.с.87-89).

Згідно виписки по рахунку з банку, від ФГ «СКІФ-2012» на рахунок ФОП ОСОБА_1 у жовтні 2017 року надійшли кошти за рахунком-фактурою №СФ-0000052 на загальну суму 129399,97 грн., у т.ч. ПДВ 21566,66 грн. (а.с.178).

Позивачем до витрат звітного періоду у 2018 році було включено документально підтверджену суму придбання реалізованого товару - 99498,23 грн., а не суму продажу товару - 107833,31 грн., як помилково вказує відповідач. Отже, ФОП не було завищено суму витрат за 2017 рік у розмірі 107833,31 грн.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем завищено витрати на загальну суму 56601,19 грн., у т.ч. за 2017 рік - 21985,12 грн., за 2018 рік - 34616,07 грн.

Отже сума чистого оподатковуваного доходу з якого розраховується зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб складає: за 2017 рік - 92044,12 грн. (2122896,00 - (2052837,00 - 21985,12)); за 2018 рік - 84061,37 грн. ((2398917,00-22766,67) - (2326705,03-34616,07)).

Сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягала сплаті до бюджету: за 2017 рік - 92044,12 х 18% = 16567,94 грн., за 2018 рік - 84061,37 х 18% = 15131,05 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства України, сума заниженого податку на доходи фізичних осіб складає 6090,22 грн., у т.ч. за 2017 рік - 3957,32 грн. = 16567,94 - 12610,62 та за 2018 рік - 2132,90 грн.= 15131,05 - 12998,15.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність донарахування позивачу у податковому повідомленні-рішенні № від 16.09.2019 року грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за податковими зобов`язаннями у сумі 6090,22 грн. та прийняття оскаржуваного рішення в частині даної суми, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовної заяви в цій частині.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами відповідача, щодо до ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог податкового законодавства необхідно застосовувати штраф у відповідності до ч.2 п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 50%, з таких підстав.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як вбачається з п.1.2 акта перевірки відносно ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року було проведено перевірку, за результатом якої складено акт перевірки від 07.08.2017 року №254/11-28-13-03/ (а.с.18зв.).

На підставі вказаного акту податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення - рішення від 18 серпня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 14976,71 грн., в тому числі, за основним платежем - 11981,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2995,34 грн;

- податкове повідомлення - рішення від 18 серпня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 1497,68 грн., в тому числі, за основним платежем - 1198,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 299,54 грн.;

- рішення №3 від 18.08.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкцій в сумі 2923,45 грн.;

- податкову вимогу № Ф- від 18.08.2017 року про сплату недоїмки з єдиного внеску на суму 29234,54 грн.

Вказані рішення оскаржувалися позивачем в судовому порядку та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі №1140/2883/18 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання недійсними та скасування рішень - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано: 1) рішення №3 від 18.08.2017 року; 2) податкове повідомлення - рішення від 18.08.2016 року №; 3) податкове повідомлення - рішення від 18.08.2016 року №; 4) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.08.2016 року №Ф-, прийняті ГУ ДФС у Кіровоградській області (а.с.203-205). Рішення суду набрало законної сили 19.02.2019 (а.с.206).

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене у відповідача відсутні підстави для застосування до позивача штрафу у розмірі 50%. До того ж, інших доказів на підтвердження своєї позиції та застосування саме ч.2 п.123.1 ст.123 ПК України при накладенні штрафу, відповідачем не надано.

Отже податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року підлягає скасуванню в частині грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 31108,93 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 19724,25 грн., за штрафними санкціями - 11384,68 грн.

Перевіряючи правомірність податкового повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання з військового збору, суд установив, що фактичною підставою для цього стали висновки контролюючого органу про заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 143413,68 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 131561,28 грн. та за 2018 - 11852,40 грн.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: 162.1.1. фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; 162.1.2. фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; 162.1.3. податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 166 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Оскільки у ході судового розгляду справи встановлено протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу в загальній сумі 109579,16 грн., в т.ч за 2017 рік на суму 109576,16 грн. 2018 - 3,00 грн., тому, відповідно, у ці періоди об`єкт оподаткування, визначений п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, не занижений, а підстави для донарахування позивачу податкового зобов`язання з військового збору відсутні.

Проте, враховуючи, що позивачем занижено суму чистого оподатковуваного доходу у сумі 33834,52 грн., в т.ч. у 2017 році - 21985,12 грн., у 2018 - 11849,40 грн., відповідачем правомірно донараховано позивачу суму податкового зобов`язання зі сплати військового збору на загальну суму 507,52 грн., в т.ч. за 2017 рік - 329,78 грн. та за 2018 - 177,74.

При цьому, суд не погоджується щодо застосування і в даному випадку штрафу згідно з ч.2 п.123.1 ст.123 ПК України у розмірі 50%, з підстав викладених вище.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року підлягає скасуванню в частині грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування в сумі 2592,40 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 1643,68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 948,72 грн.

Вирішуючи позов в частині вимог щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.09.2019 року та рішення про застосування штрафних санкцій рішення № від 16.09.2019 року зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування..

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 4 статі 8 Закону №2464-VI передбачено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок..

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI передбачено штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

Відповідно до частини 14 статті 25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Наказом Міністерства доходів і зборів України №449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція №449).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 розділу VІ Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 розділу VІI Інструкції №449 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

Як установлено судом та підтверджується наданим відповідачем розрахунком, його висновки про порушення позивачем вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження бази нарахування єдиного внеску є похідними від висновків про порушення вимог податкового законодавства при декларуванні чистого оподатковуваного доходу в деклараціях про майновий стан і доходи від провадження підприємницької діяльності за 2017 та 2018 роки.

Оскільки у ході судового розгляду справи частково спростовано висновки контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та який є базою нарахування єдиного внеску, тому суд визнає незаконним донарахування позивачу на ці суми єдиного внеску за ставкою, установленою статтею 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та накладення на позивача штрафу, передбаченого пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, за ці періоди.

Тобто, за 2017 рік позивачу правомірно донараховано єдиний внесок у розмірі 4836,72 грн., за 2018 рік - 2606,87 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 1228,04 грн.

Тож позов про скасування рішення про застосування штрафних санкцій № від 16.09.2019 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.09.2019 року в частині донарахування єдиного внеску у сумі 24107,39 грн., штрафних санкцій - 4821,14 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у сумі 626,29 грн. (а.с.3) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна, 55, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 31108,93 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 19724,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 11384,68 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.09.2019 року в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичною особою за результатами річного декларування в сумі 2592,40 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 1643,68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 948,72 грн.

Скасувати рішення № від 16.09.2019 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в частині донарахування єдиного внеску у сумі 24107,39 грн., штрафних санкцій - 4821,14 грн.

Скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16 вересня 2019 року, відповідно до якої фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 донараховано недоїмку в сумі 24107,39 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на оплату судового збору в сумі 626,29 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина