Справа № 260/1740/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у справі

24 січня 2020 рокум. Ужгород№ 260/1740/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Міци О.-Д.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

за участі представника позивача - Мокрянина Миколи Миколайовича;

відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Гординський Ростислав Карлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Гординського Ростислава Карловича про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Гординського Ростислава Карловича (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Жупанатська. 18, 3-й поверх, офіс 3, РНОКПП НОМЕР_2 ), у якому просила суд: "1. Прийняти позовну заяву до розгляду; 2. Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Гординського Ростислава Карловича при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/4387/15-ц від 09.02.2019 виданого Ужгородським міськрайонним судом щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 листопада 2019 року протиправними та скасувати дану постанову; 3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Гординського Ростислава Карловича на мою користь сплачений судовий збір у сумі 768,4 грн".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2019 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом зі своїм сином ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 мешкають в будинку за адресою АДРЕСА_2 , який належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину № 2-887 від 14 березня 1997 року. Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Гординським Ростиславом Карловичем 21 листопада 2019 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/4387/15-ц, виданого 09 лютого 2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (виконавче провадження № 56377486) про стягнення з ОСОБА_3 , мешканки АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів на загальну суму 294498,12 грн. проведено перевірку майнового стану боржника за адресою її проживання. За наслідками проведення приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Гординським Ростиславом Карловичем перевірки майнового стану ОСОБА_3 , яка є невісткою позивача, за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачем було, описано та накладено арешт на належне позивачу на праві приватної власності рухоме майно, в кількості 29 предметів. Позивач вказує, що як випливає із постанови про опис та арешт (коштів) майна боржника від 21 листопада 2019 року, що прийнята приватним виконавцем у ході примусового виконання виконавчого листа № 308/4387/15-ц від 09 лютого 2017 року, боржником у даному виконавчому провадження є невістка позивача - ОСОБА_3 , однак відповідачем було протиправно описане та арештоване майно, яке належить на праві власності саме позивачеві, у зв`язку з чим просила визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 листопада 2019 року, що прийнята у виконавчому провадженні № 56377486.

Під час розгляду справи по суті позивач позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені. Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені. Крім того вказав, що оскаржуваною постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідачем було протиправно описане та арештоване майно, яке належить на праві власності позивачеві, а відтак оскаржуваними діями та рішенням (постановою) було порушене майнове (цивільне) право позивача.

Відповідач своїм правом подати письмовий відзив на позовну заяву не скористався, в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, одночасно вказав, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки згідно зі статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

11 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Гординським Р.К. ухвалена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56377486 за виконавчим листом № 308/4387/15-ц від 09 лютого 2017 року, що виданий 09 лютого 2017 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів на загальну суму 291582,12 грн та судового збору в розмірі 2916 грн (а.с. 67)

Судом встановлено, що відповідно до постанови про опис та арешт (коштів) майна боржника від 21 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 5377486 ухваленої приватним виконавцем у виконавчого округу Закарпатської області Гординським Р.К. під час примусового виконання виконавчого листа № 308/4387/15-ц від 09 лютого 2017 року, що виданий 09 лютого 2017 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів на загальну суму 291582,12 грн та судового збору в розмірі 2916 грн, відповідачем було описане та арештоване майно, за адресою: АДРЕСА_2 в кількості 29 предметів (а.с.а.с. 24, 25, 69-72).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину № 2-887 від 14 березня 1997 року житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 19).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.а.с. 20-23).

Згідно оскаржуваної постанови та не заперечується сторонами - боржник ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , що виданий 12 березня 2003 року Ужгородським МВ ГУМВС України в Закарпатській області (а.с. 29).

Позивач наполягає на тому, що описане та арештоване майно є його власністю, а відтак безпідставно включено відповідачем до постанови про опис та арешт майна боржника від 21 листопада 2019 року ВП № 5377486 та не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон України № 1404-VIII).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону України № 1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження;8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 25 частиною 1 Закону України № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Статтею 10 частиною 1 Закону України № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із статтею 18 частиною 1 Закону України № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 18 частиною 3 пунктом 6 Закону України № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, врегульовано статтею 53 частинами 1 та 2 Закону України № 1404-VIII, якою визначено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку.

Згідно із статтею 56 частинами 1, 2 та 5 Закону України № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Аналіз наведених положень Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку про те, що з метою забезпечення виконання рішення про стягнення з боржника грошових коштів, виконавець на підставі відповідного судового рішення має право на примусове проникнення до приміщення особи, в якої перебуває майно боржника, накладання арешту на таке майно та вжиття заходів щодо його вилучення та передачі на зберігання іншим особам.

Згідно із статтею 59 частиною 1 Закону України № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила, зокрема визнати незаконним та скасувати постанову про опис та арешт майна від 21 листопада 2019 року ВП № 5377486 з тих підстав, що приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Гординським Ростиславом Карловичем описано та арештовано рухоме майно, яке належить позивачу на праві власності.

Крім того, як вже зазначалось судом, позивач вказує, що оскаржуваною постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідачем було протиправно описане та арештоване майно, яке належить на праві власності позивачеві, а відтак оскаржуваними діями та рішенням (постановою) було порушене майнове (цивільне) право позивача.

Згідно із статтею 392 частиною 1 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Предметом позову в даній справі є, зокрема визнання протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 21 листопада 2019 року та правомірність примусового опису та арешту майна, яке знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , в рамках виконавчого провадження № 5377486, відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 21 листопада 2019 року, а отже, існує спір про порушене майнове (цивільне) право позивача.

Так, згідно зі статтею 19 частиною 1 пунктом 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами статті 19 частини 1 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 21 частини 1 ЦК України, суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, спори щодо права власності на майно яке було піддано арешту під час здійснення виконавчого провадження вирішуються судом у порядку позовного провадження за позовом особи, яка вважає його своєю власністю та оспорює законність рішення виконавця про визнання певного майна власністю боржника. Належним способом захисту порушеного права у таких правовідносинах є визнання права власності на майно, вилучення майна з акту опису та арешту, накладеного виконавцем.

Враховуючи наведені норми, встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між позивачем та відповідачем фактично існує спір з приводу того, хто є власником описаного майна - боржник чи позивач.

Аналогічного висновку прийшов, Верховний Суд в постанові від 11 липня 2019 року у справі № 520/1358/19 (№ К/9901/14561/19).

Відповідно до приписів статті 242 частини 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивач, в разі опису та арешту майна, яке належить йому, а не боржникові, повинен звернутися в порядку цивільного судочинства з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 238 частиною 1 пунктом 1 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, з врахуванням суті спірних правовідносин, суд вважає що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства та у відповідності до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України необхідно закрити провадження у справі та роз`яснити позивачу, що за захистом своїх прав йому слід звертатися до суду цивільної юрисдикції.

За змістом статті 238 частини 2 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно положень статті 7 частини 1 Закону України "Про судовий збір"в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Таким чином, зважаючи на закриття провадження у справі в зв`язку з неналежністю розгляду позову в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за можливе повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. згідно квитанції № 1 від 02 грудня 2019 року.

Керуючись статтями 238, 239, 248 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 260/1740/19 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Гординського Ростислава Карловича (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Жупанатська. 18, 3-й поверх, офіс 3, РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та скасування постанови - закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768,40 грн. згідно квитанції № 1 від 02 грудня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяС.Є. Гаврилко