Справа № 420/7911/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7911/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.12.2019 р. № 5180 "про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 17 вересня 2019 року з урахуванням періоду роботи з 01.10.1997 року по 27.04.2002 року в Приватній фірмі "Ідеал".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.09.2019 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні документи.

Відповідач Рішенням № 5180 від 02.12.2019 р. "про відмову у призначенні пенсії" відмовив у призначенні пенсії за віком при цьому відмова ґрунтувалась на тому, що страховий стаж позивача складає 21 рік 8 місяців. До страхового стажу не враховано період роботи з жовтня 1997 р. по 27.04.2002 р. в ПФ «ІДЕАЛ», оскільки наказ про прийняття на роботу до архівної установи на зберігання не переданий, а в наказі про звільнення та розрахунковій відомості російською мовою значиться « ОСОБА_2 ».

Позивач вважає такий висновок територіального органу Пенсійного фонду України передчасним, оскільки робота в період з 01.10.1997 року по 27.04.2002 року в ПФ "Ідеал"" підтверджуються належними доказами, що свідчить про необґрунтованість відмови у включенні вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Окрім того, позивач зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Ухвалою судді від 28.12.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у відповідності до положень ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених ч. 1 ст. 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

14.01.2020 року від відповідача надійшов відзив в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову відповідач зазначив, що Рішенням № 5180 від 11.01.2020 р. ( на заміну рішення про відмову від 02.12.2019 р.) в призначені пенсії ОСОБА_1 було відмовлено з огляду на те, що страховий стаж позивача складає 21 рік 8 місяців і до страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1976 р. по 18.05.1978 р., оскільки в атестаті НОМЕР_3 невірно зазначене прізвище « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 »; період роботи з жовтня 1997 р. по 31.05.2001 р. в ЧФ «ІДЕАЛ», оскільки наказ про прийняття на роботу до архівної установи на зберігання не переданий, а в наказі про звільнення та розрахунковій відомості російською мовою значиться « ОСОБА_2 ». Право на пенсію за віком позивач набуде у разі підтвердження 26 років страхового стажу, а за наявним стажем роботи 21 рік - після досягнення 63 років

Відповідно до ч. 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

18.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням № 5180 від 02.12.2019 р. "про відмову у призначенні пенсії" відмовило у призначенні пенсії за віком. Як вбачається зі змісту вищезазначеного рішення відмова ґрунтувалась на тому, що страховий стаж позивача складає 21 рік 8 місяців. До страхового стажу не враховано період роботи з жовтня 1997 р. по 27.04.2002 р. в ЧФ «ІДЕАЛ», оскільки наказ про прийняття на роботу до архівної установи на зберігання не переданий, а в наказі про звільнення та розрахунковій відомості російською мовою значиться « ОСОБА_2 ».

Крім того, рішенням № 5180 від 11.01.2020 р. (на заміну рішення про відмову від 02.12.2019 р.) в призначені пенсії ОСОБА_1 було відмовлено з огляду на те, що страховий стаж позивача складає 21 рік 8 місяців і до страхового стажу не враховано: період навчання з 01.09.1976 р. по 18.05.1978 р., оскільки в атестаті НОМЕР_3 невірно зазначене прізвище « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 »; період роботи з жовтня 1997 р. по 31.05.2001 р. в ЧФ «ІДЕАЛ», оскільки наказ про прийняття на роботу до архівної установи на зберігання не переданий, а в наказі про звільнення та розрахунковій відомості російською мовою значиться « ОСОБА_2 ». Право на пенсію за віком позивач набуде у разі підтвердження 26 років страхового стажу, а за наявним стажем роботи 21 рік - після досягнення 63 років.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV, страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 була заведена з 01 лютого 2002 року.

При цьому, як зазначає позивач, трудова книжка із записами за період роботи з 1982 року по 2002 рік була втрачена.

Разом з цим до заяви про призначення пенсії від 18.09.2019 року було надано архівну довідку від 05.09.2019 р. № 2885-В-11.1-21, видану департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради, відповідно до якої позивач працювала в ПФ "Ідеал", перше нарахування заробітної плати проводилось за жовтень 1997 рік, звільнена з 27.04.2002 р. Крім того, позивачем було надано архівну довідку від 05.09.2019 р. № 3771-В-11.1-21 про заробітну плату ОСОБА_1 В ПФ «Ідеал» за період з 10.1997-2000 р.р. Також позивачем було надано атестат НОМЕР_3 за період навчання з 01.09.1976 р. по 18.05.1978 р.

При цьому судом встановлено, що з 2001 року по квітень 2002 року стаж роботи в Приватній фірмі "Ідеал" підтверджується даними персоніфікованого обліку, а саме індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5.

Суд зазначає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у встановленому порядку не доведено недостовірність відомостей зазначених у вищезазначених документах.

Стосовно посилань відповідача на той факт, що період навчання з 01.09.1976 р. по 18.05.1978 р. не враховано оскільки в атестаті НОМЕР_3 невірно зазначене прізвище « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 », а період роботи з жовтня 1997 р. по 31.05.2001 р. в ЧФ «ІДЕАЛ», оскільки наказ про прийняття на роботу до архівної установи на зберігання не переданий, а в наказі про звільнення та розрахунковій відомості російською мовою значиться « ОСОБА_2 », суд зазначає, що зазначені обставини не можуть бути достатньою підставою для відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що позивач не може нести відповідальність за дії посадових осіб, з вини яких на цей час невідомо місцезнаходження первинних документів. Так само позивач не може нести відповідальність за наявність певних недоліків у вищезазначених документах. При цьому зазначені недоліки не спростовують того факту, що позивач проходила навчання та працювала у відповідні періоди.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Так, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch V. The United Kingdom " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.12.2019 р. № 5180 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та належить до скасування, оскільки станом на час звернення з заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 60 років і він мав страховий стаж не менше 26 років, що повністю узгоджується з положенням ч. 1 ст. 26 Закону №1058, відповідно до якої позивач має право на призначення йому пенсії.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи що відповідачем було прийнято Рішення № 5180 від 11.01.2020 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на заміну рішення про відмову від 02.12.2019 р., суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача скасувати Рішення № 5180 від 11.01.2020 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на заміну рішення про відмову від 02.12.2019 р.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід зобов`язати здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 17 вересня 2019 року з урахуванням періоду роботи з 01.10.1997 року по 27.04.2002 року в Приватній фірмі "Ідеал" та періоду навчання з 01.09.1976 р. по 18.05.1978 р.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім в даному випадку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 229, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.12.2019 р. № 5180 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 5180 від 11.01.2020 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на заміну рішення про відмову від 02.12.2019 р. № 5180.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 17 вересня 2019 року з урахуванням періоду роботи з 01.10.1997 року по 27.04.2002 року в Приватній фірмі «Ідеал» та періоду навчання з 01.09.1976 р. по 18.05.1978 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. та 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.