Справа № 120/4231/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 січня 2020 р. Справа № 120/4231/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

16.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 10.10.2019 року звернулась до відповідача із заявою, в якій просила повідомити про підстави не зарахування до її страхового стажу періоди трудової діяльності з 01.12.1981 року по 01.10.1992 року при призначенні пенсії.

За результатом розгляду її заяви, відповідач листом від 04.11.2019 року №3092/3-10 повідомив позивача про відсутність правових підстав щодо зарахування до стажу зазначенні періоди роботи без підтверджуючої довідки.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного пенсійного законодавства, позивач звернулась з цим позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні стажу період роботи позивача з 01.12.1981 р. по 01.10.1992 р. в "Другому Вінницькому харчоторгу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 11.07.2019 року, з урахуванням періоду роботи з 01.12.1981 р. по 01.10.1992 р. в "Другому Вінницькому харчоторгу".

Ухвалою суду від 21.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08.01.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому заперечують щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказали, що позивач перебуває на обліку в головному управлінні та отримує пенсію за віком з 22.07.2019 року згідно ст.26 Закону України №1058.

22.07.2019 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також надала всі необхідні документи у тому числі трудову книжу БТ-1 №0419392 від 08.08.1977 року. Загальний страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 20 днів.

До страхового стажу не зарахований період роботи в "Другому Вінницькому харчоторгу" з 01.12.1981 року по 01.10.1992 року, оскільки в записі №10 про звільнення не читається відтиск печатки, який підтверджує даний період.

В переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, позивачу повідомлено про необхідність надання довідки за вищезазначений період.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 Порядку №637, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Враховуючи вищевикладене, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію з 22.07.2019 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі - Закон №1058), що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом про призначення пенсії.

10.10.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила роз`яснити причини не зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 01.12.1981 р. по 01.10.1992 р. в "Другому Вінницькому харчоторгу", під час призначення пенсії.

11.10.2019 року у відповідь на звернення позивача, Державний архів Вінницької області Вінницької обласної державної адміністрації, повідомив, що документи Другого Вінницького харчоторгу за 1978-1997 рік в архів на зберігання не надходили.

25.10.2019 року Архівний відділ Вінницької міської ради, у відповідь на звернення позивача від 23.10.2019 року щодо наявності архівних документів з кадрових питань Другого Вінницького харчоторгу, повідомив, що документи на зберігання до них не передавалися. При цьому, запропоновано звернутися за місцем знаходження харчоторгу, або для з`ясування питання в Головне управління статистики у Вінницькій області.

05.11.2019 року Головне управління статистики у Вінницькій області, у відповідь на звернення позивача, повідомило. що станом на 05.11.2019 року суб`єкт з точною назвою - Вінницьке міське об`єднання "Продтовари" в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України по Вінницькій області не значиться.

04.11.2019 року відповідач листом 3092/3-10 повідомив позивача, що при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії не зараховано період роботи згідно записів в трудовій книжці з 01.12.1981 року по 01.10.1992 року, оскільки в записі про звільнення не читається відтиск печатки, який підтверджує даний період. При цьому, для зарахування зазначеного періоду роботи, позивачу запропоновано надати підтверджуючу довідку про стаж.

Позивач, не погоджуючись із діями пенсійного органу, щодо не зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 01.12.1981 р. по 01.10.1992 р. в Другому Вінницькому харчоторгу, звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Як уже зазначалося судом, Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 01.12.1981 р. по 01.10.1992 р. в Другому Вінницькому харчоторгу.

Зі змісту трудової книжки позивача серії БТ-1 №0419392 вбачається, що остання працювала з 01.12.1981 року по 01.10.1992 рік в Вінницькому міському об`єднанні "Продтовари".

В той же час, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.12.1981 р. по 01.10.1992 р. в Другому Вінницькому харчоторгу, відповідач вказує на нечіткий відтиск печатки в записі про звільнення.

Зважаючи на наявні у матеріалах справи копії трудової книжки, судом встановлено, що у записі про звільнення міститься нечіткий відтиск печатки що, на переконання відповідача, позбавляє їх можливості підтвердити даний період.

На переконання суду, записи у трудовій книжці чітко містять відомості щодо роботи позивача на вищевказаному підприємству у спірний період, а надання уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно лише у разі коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Окремо суд наголошує, що відповідачем не ставиться під сумнів вірність запису в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 08.08.1977 року про прийняття її на роботу з 01.12.1981 року в Другий Вінницькій харчоторг. Крім того, пенсійним органом зараховано наступний період трудової діяльності позивача з 01.10.1992 року по 09.02.1994 року в державному комунальному торговому підприємстві "Непа", що свідчить про послідовність хронології подій періодів роботи позивача, в тому числі щодо її можливого звільнення з Другого Вінницького харчоторгу саме з 01.10.1992 року.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що самі лише формальні неточності у документах, в тому числі нечіткий відтиск печатки, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Верховний Суд у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 вказав, що на особу не може перекладались тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових мовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2.Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абзацу 8 пункту 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, суд зазначає, що згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Відповідачем, у свою чергу, не надано належних доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а лише вказується про нечіткий відтиск печатки, як формальну підставу для відмови у зарахуванні.

Також суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення. При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

На переконання суду, відповідачем не здійснено усіх необхідних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Також слід вказати, що позивачем вчинялись всі можливі дії для підтвердження спірного періоду роботи, що підтверджується листом Архівного відділу Вінницької міської ради від 25.10.2019 року, листом Державного архіву Вінницької області від 11.10.2019 року, листом Головного управління статистики у Вінницькій області від 05.11.2019 року, однак документи Другого Вінницького харчоторгу на зберігання не надходили.

Водночас, необхідно зазначити, що позитивним обов`язком держави в цілому та її державних органів, у тому числі Пенсійного фонду України, є забезпечення можливості збереження на підприємствах первинних документів про роботу працівників від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав громадянин при призначені пенсії. Не забезпечення належного зберігання вказаних документів на підприємствах, не витребування вичерпної інформації органами пенсійного фонду і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та, як наслідок, обмеження громадянам в реалізації та підтвердженні прав на пенсійне забезпечення, не повинно нівелювати або обмежувати конституційні права позивача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Таким чином, не зарахування до стажу періодів роботи виключно через відсутність можливості здійснити перевірку не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення, що суперечить нормам чинного законодавства України, у тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо неврахування при призначені пенсії позивачу її страхового стажу в спірний період роботи в Другому Вінницькому харчоторгу є протиправними та з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 01.12.1981 року по 01.10.1992 року.

В той же час, визначаючись щодо дати з якої підлягає перерахунок пенсії позивача, слід вказати наступне.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить здійснити перерахунок пенсії з 11.07.2019 року, тобто з моменту призначення.

При цьому, позивач посилається на положення пункту 2 статті 46 Закону №1058, який визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

На переконання суду, такі посилання позивача є безпідставними, оскільки в даному випадку суми пенсій не нараховані, а відтак наведені положення Закону не поширюються на спірні правовідносини, а встановлюють строки виплати нарахованих пенсій за минулий час і не визначають строки перерахування пенсій.

Крім того, рішення про зарахування того чи іншого періоду роботи позивача, відповідачем прийняте під час призначення пенсії, рішення про що, позивачем в межах розгляду цієї справи не оскаржується.

В той же час, після призначення пенсії, позивач до відповідача із заявою, в порядку визначеного Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року про перерахунок пенсії не зверталась, натомість 10.10.2019 року звернулась із заявою про роз`яснення причин не врахування певних періодів до страхового стажу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.12.1981 року по 01.10.1992 рік в "Другому Вінницькому харчоторгу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи з 01.12.1981 року по 01.10.1992 рік в "Другому Вінницькому Харчоторгу.

Стягнути на корить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович