Справа № 160/9941/19
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2020 року Справа № 160/9941/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представників позивача: Ремез К.І., Ремез Ю.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТЛАЙФ» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації,-
11.10.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТЛАЙФ» до Київської міської митниці ДФС, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості №UA100030/2019/000123/1 від 07.10.2019р.;
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, оскільки не відповідає вимогам ст.ст.53-55 Митного кодексу України. Так, позивачем з метою підтвердження заявленої митної вартості товару за першим методом (ціною договору) за МД №UA100030/2019/410352 надано митному органу повний пакет документів, передбачений ст.53 Митного кодексу України, а також всі необхідні додаткові документи, які містять достовірні відомості про визначення митної вартості, які ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. При цьому документи щодо страхування товару не надавалися, оскільки фактично таке страхування не здійснювалося. Також не надавалися документи щодо ліцензування товару, оскільки ввезений позивач товар ліцензуванню не підлягає. Таким чином, декларантом було подано всі необхідні документи, які містять повну інформацію для підтвердження числових значень складових частин митної вартості та ціни, що була фактично сплачена за товар. Проте, відповідачем безпідставно відкориговано заявлену позивачем митну вартість в сторону збільшення із застосуванням резервного методу, без обґрунтування при цьому неможливості застосувати інші методи визначення митної вартості. Водночас, при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави не застосування цих методів, що у даному випадку зроблено не було. При цьому, на думку позивача, відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів не може бути підставою для застосування наступних методів. Позивач також зауважував, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою особою митна вартість вважається визнаною автоматично. У зв`язку із наведеним позивач вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості та картка відмови у митному оформленні є протиправними та суперечать вимогам чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТЛАЙФ» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації прийнято до провадження, відкрито провадження у справі №160/9941/19 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 13 листопада 2019 року об 11:00.
У підготовчому судовому засіданні 13.11.2019р. було оголошено перерву до 11.12.2019р. 10:00 год. для надання часу представнику відповідача для підготування відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив - представником позивача.
19.11.2019р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній, зокрема, наголошував, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
11.12.2019р. представником позивача до суду подана заява про проведення підготовчого судового засідання 11.12.2019р. в порядку письмового провадження та початок розгляду справи по суті у наступному судовому засіданні за його участі.
Представник відповідача у підготовче судове засідання 11.12.2019р. не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу №160/9941/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14 січня 2020 року об 11:00год.
У судовому засіданні 14.01.2020р. представники позивача підтримали пред`явлений позов та, посилаючись на викладені у ньому та у відповіді на відзив доводи, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання 14.01.2020р. не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до приписів ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка будь-якого учасника справи в судове засідання, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні відносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.09.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРУТЛАЙФ» (далі - покупець) та фірмою Frupaks-Vernooij B.V (далі - продавець) укладено Міжнародний договір поставки №230919 від 23.09.2019р., за яким продавець продає, а покупець - купує товар (фрукти та овочі) на умовах цього контракту по номенклатурі, кількості і цінам, вказаним в інвойсі, який є невід`ємною частиною цього контракту.
Згідно з п.1.2 цього Договору умови поставки оговорюються та фіксуються в інвойсі згідно з правилами Інкотермс 2010.
Відповідно до п.2.1 - п.2.2 Договору №230919 від 23.09.2019р. загальна вартість контракту складається з сум інвойсів до цього контракту та орієнтовно складає 450000дол.США. Загальна кількість товару, що постачається, буде складати 500 тон.
Пунктом 2.4 Договору №230919 від 23.09.2019р. визначено, що ціни на товар, вказані в інвойсі до цього контракту, включають в себе вартість тари, упаковки і маркування, навантаження на транспортний засіб.
Згідно з п.3.1, п.3.4, п.3.6 Договору №230919 від 23.09.2019р. поставка товару здійснюється автомобільним чи морським транспортом на умовах, вказаних в кожному окремому інвойсі, які є додатком до цього контракту, відповідно до правил Інкотермс-2010. Перехід права власності на товар відбувається в момент навантаження товару зі складу продавця на транспорт для відправки покупцю. Датою оплати по даному договору є дата надходження грошових коштів на банківський рахунок продавця.
Відповідно до п.4.2, п.4.3, п.5.1 вказаного Договору товар постачається продавцем і сплачується покупцем партіями на підставі передплати. Всі податки, мито та інші збори, у зв`язку із укладанням та виконанням цього контракту на митній території продавця, проводяться за рахунок продавця, а податки, мито та інші збори, у зв`язку із укладанням та виконанням цього контракту за межами митної території продавця, проводяться за рахунок покупця. Товар вважається зданим продавцем і прийнятим покупцем на підставі наступних документів: інвойсу, фітосанітарного сертифікату, міжнародної транспортної накладної (СМR), сертифікату походження на товар, інших документів відповідно до вимог законодавства країни продавця або покупця.
05.10.2019р. ТОВ «ФРУТЛАЙФ» подано до Київської міської митниці ДФС електронну митну декларацію ІМ 40 ДЕ №UA100030/2019/410352 для здійснення митного оформлення товару:
Згідно з графою 43 МД №UA100030/2019/410352 декларантом визначено метод визначення митної вартості за ціною угоди (перший метод), передбачений ст.58 Митного кодексу України.
Для митного оформлення позивачем подані документи, встановлені ч.2 ст.53 Митного кодексу України (графа 31 МД), а саме: Міжнародний договір поставки №230919 від 23.09.2019р., інвойс №30.952 від 27.09.2019р., автотранспортну накладну СМR від 27.09.2019р. №С19-080, довідку про транспортні витрати від 05.10.2019р. №69, сертифікат Y20181718.
За результатом опрацювання поданих декларантом документів на виконання приписів статей 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України (далі - МК України) Київська міська митниця ДФС дійшла висновку, що у поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) відповідно до інвойсу від 27.09.2019 року №30.952 умови поставки товарів FCA-Vleuten (термін FCA «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці, та якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження) - відповідно до пункту 6 частини 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додано витрати на навантаження;
2) декларантом не подано відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МК України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
3) декларантом не подано всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (витрати на навантаження, витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України та витрати на страхування);
4) для підтвердження витрат на транспортування декларантом не подано відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України та відповідно до статті 9 Закону України від 01.07.2004 року №1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» документи (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора та видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування. До митного оформлення подано довідку про транспортні витрати ТОВ «Транс Логістик Плюс» від 05.10.2019р. №69, тоді як перевізником відповідно до графи 22 СМR від 27.09.2019р. №С19-080 перевізником є Frupaks -Vernooij B .V.
Враховуючи виявлене та керуючись положеннями частин 2 та 3 статті 53 МК України митним органом направлено декларанту електронне повідомлення, в якому пропонувалось надати наступні документи:
1) відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України заявку на перевезення;
2) відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України та наказу Міністерства фінансів України від 24.05.12 №599 рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, і банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
3) для підтвердження витрат на транспортування не подано відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України та статті 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-ІV «Про транспортно-експедиторську діяльність» документи (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора та видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади;
4) відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МК України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
5) виписку з бухгалтерської документації;
6) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
7) каталоги, специфікації виробника товару, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
8) копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову відповідно до статті 254 МК України;
9) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Декларантом на вимогу митного органу додатково надано прайс-лист виробника товару; копію митної декларації країни відправлення (без перекладу); банківський платіжний документ - SWIFT.
Також 07.10.2019р. декларантом надіслано повідомлення про те, що інших документів для підтвердження заявленої митної вартості надати немає можливості.
Враховуючи наведене та за результатами розгляду додатково наданих декларантом документів, митний орган дійшов висновку, що декларантом не виконано у повному обсязі вимоги щодо надання документів відповідно до ч.2 ст.53 МК України та додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України, оскільки декларантом не подано всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (витрат на навантаження, витрат на транспортування оцінюваного товару до місця ввезення на митну територію України та витрат на страхування), через що декларантом не підтверджено складові митної вартості.
На підставі ч.7 ст.55 МК України товар випущений у вільний обіг за ЕМД №UA100030/2019/410467 під гарантійні зобов`язання.
Не погоджуючись з вказаним рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 року).
Згідно з частиною 3 статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою та другою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до приписів статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою та другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;
б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;
в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);
г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті;
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до частин першої та другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі № 21-127а15, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з пунктами. 1, 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
В ході судового розгляду справи встановлено, що підставою для здійснення коригування митної вартості заявленого до розмитнення позивачем товару за ЕМД №UA100030/2019/410352 від 05.10.2019р. в сторону збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (резервного), стали висновки митного органу про розбіжності у документах, поданих разом із МД, та про те, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, а саме:
1) при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додано витрати на навантаження;
2) декларантом не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
3) декларантом не подано всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (витрати на навантаження, витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України та витрати на страхування);
4) до митного оформлення подано довідку про транспортні витрати довідку про транспортні витрати ТОВ «Транс Логістик Плюс» від 05.10.2019р. №69, тоді як перевізником відповідно до графи 22 СМR від 27.09.2019р. №С19-080 перевізником є Frupaks-Vernooij B.V.
Щодо наведених зауважень митного органу судом встановлено таке.
Так, відповідно до Міжнародного договору поставки №230919 від 23.09.2019р., який надавався до митного оформлення та копія якого міститься в матеріалах справи, поставка товару здійснюється партіями, при цьому до кожної партії товару виписується окремий інвойс, який є невід`ємною частиною цього контракту та в якому обов`язково фіксуються умови поставки; ціни на товар, вказані в інвойсі до цього контракту, включають в себе вартість тари, упаковки і маркування, навантаження на транспортний засіб (п.2.4 цього Договору).
Отже, Міжнародним договором поставки №230919 від 23.09.2019р. чітко визначено, що окремі витрати на навантаження покупцем не здійснюються, а вказана в інвойсі ціна товару вже включає в себе вартість навантаження на транспортний засіб, у зв`язку із чим вимоги митниці щодо необхідності підтвердження декларантом витрат на навантаження є безпідставними.
Крім того, зі змісту вказаного Міжнародного договору поставки №230919 від 23.09.2019р. також слідує, що його умовами не передбачено здійснення страхування товару.
Не передбачено обов`язкового страхування і іншими товаросупровідними документами.
Не містять вимог щодо обов`язковості страхування товару і умови поставки FCA згідно з Інкотермс 2010, за якими здійснювалося постачання товару на підставі Міжнародного договору поставки №230919 від 23.09.2019р.
Представники позивача у судовому засіданні також наполягали, що страхування вантажу не відбувалось.
Відтак, зауваження, викладені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості товарів щодо не надання декларантом до ціни товару витрат на навантаження та відомостей про страхування безпідставні.
Разом з тим, враховуючи умови постачання партії товару за Іnvoice №30.952 від 27.09.2019р., суд погоджується з доводами відповідача щодо необхідності включення до митної вартості імпортованої груші витрат на її транспортування до місця ввезення на митну територію України.
Так, згідно з інвойсом №30.952 від 27.09.2019р. поставка партії фруктів здійснювалась на умовах FCA-Vleuten, Netherlands, відправником товару є Frupaks-Vernooij B.V . , Netherlands.
За змістом умов постачання FCA правил Інкотермс 2010 «Free Carrier» («Франко перевізник») означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, у власних приміщеннях або у іншому обумовленому пункті. Відповідно FCA від продавця вимагається виконання формальностей для вивезення, якщо такі застосовуються; це умови постачання, коли основну частину перевезення забезпечує покупець, при цьому, покупець самостійно обирає вид транспорту, сам організовує весь ланцюг доставки, укладає договори перевезення. Обов`язок продавця з постачання вважається виконаним, коли він постачає товар - після його митного оформлення у режимі експорту в обумовленому місті. Згідно з умовами FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від поіменованого місця постачання.
Разом з тим, відповідно до графи 23 СМR від 27.09.2019р. №С19-080 перевізником є ОСОБА_3 , тобто інша особа, ніж та якою видано довідку про транспортні витрати.
При цьому жодних інших документів на підтвердження такої складової митної вартості як витрати на транспортування позивачем до митного оформлення, як до прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, так і після випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання надано не було.
Водночас, до суду позивачем надано додаткові документи на підтвердження транспортних витрат, зокрема: договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №Ф2809 від 28.09.2019р., заявку №2809 від 28.09.2019р. на виконання міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом до цього Договору, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.10.2019р. до цього Договору, платіжне доручення №1849 від 08.10.2019р. щодо оплати наданих за цим договором послуг та довідку №2 від 04.10.2019р. про транспортні витрати, видану ФОП Сковородинською.
Так, з договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №Ф2809 від 28.09.2019р. слідує, що він укладений ТОВ «ФРУТЛАЙФ», як замовником, з ФОП ОСОБА_4 , як перевізником, про те, що перевізник зобов`язується за заявкою замовника здійснити міжнародне перевезення вантажу власним (орендованим або таким, що перебуває у лізингу) автомобільним транспортом, а замовник - оплатити таке перевезення.
Згідно з актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.10.2019р. до Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №Ф2809 від 28.09.2019р. ФОП ОСОБА_4 надала ТОВ «ФРУТЛАЙФ» послуги:
- організація перевезення вантажу, а/м НОМЕР_1 на суму 1700,00грн.
Також позивачем надано суду договір на перевезення вантажу №03/17 від 12.03.2017р., який укладено між ФОП ОСОБА_4 , як Експедитором, та ФОП ОСОБА_5 , як Виконавцем, згідно з яким Виконавець зобов`язується доставити довірений йому вантаж, який належить клієнтам - замовникам послуг Експедитора, до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Експедитор зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п.1.1 Договору). Умови перевезення вантажів, обсяги, строки доставки, пункт призначення, провізна плата та інші умови конкретизуються у заявці, яка є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 Договору).
Дослідивши ці документи, суд зауважує, що, по-перше, вони не були надані до митного оформлення, як до прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, так і після випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання, а тому не могли бути досліджені митним органом та покладені в основу прийнятого рішення, а по-друге, ці документи також не усувають розбіжностей у розмірі транспортних витрат, як складової митної вартості.
Отже, додатково надані позивачем документи не підтверджують розмір транспортної складової митної вартості, первинно заявленої декларантом при митному оформленні.
Сума транспортних витрат, вказана у наданій до митного оформлення довідці про вартість транспортно-експедиційних послуг №69 від 05.10.2019р. не узгоджується із вартістю цих послуг, вказаною у заявці №2809 від 28.09.2019р., акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.10.2019р. та платіжному дорученню №1849 від 08.10.2019р., а відтак, не може належним чином підтвердити числові значення складових заявленої митної вартості.
При цьому митним органом вірно зауважено, що надана позивачем до митного оформлення довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг №69 від 05.10.2019р. видана іншою особою, яка відповідно до інших товаросупровідних документів не була перевізником товару, а саме: ТОВ «Транс Логістик Плюс». Водночас, позивачем не надано доказів укладання угод з ТОВ «Транс Логістик Плюс» щодо здійснення перевезення оцінюваного товару.
Таким чином, у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення декларантом митної вартості оцінюваного товару через відсутність належного документального підтвердження такої складової митної вартості як транспортні витрати.
Крім того, суд зауважує, що з додатково наданих позивачем документів слідує, що ФОП ОСОБА_4 була експедитором, при цьому жодного документального підтвердження вартості витрат на послуги експедитора позивачем надано не було.
Також суд звертає увагу на те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливість надання до митного оформлення Договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом №Ф2809 від 28.09.2019р., укладеного ТОВ «ФРУТЛАЙФ», як замовником, з ФОП ОСОБА_4 , як перевізником, заявки та акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) до цього договору, як і не надано пояснень щодо виявлених розбіжностей в товаросупровідних документах про витрати на транспортування оцінюваних товарів.
Як зазначено у пункті 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Суд зазначає, що декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, зобов`язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних.
Отже, відповідачем дотримане правило послідовності застосування методів визначення митної вартості, встановлене Митним кодексом України.
За таких обставин, суд вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, й відповідають критеріям, визначеним статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24.01.2020р.

Суддя О.М. Турова