Справа № 520/9743/19
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 січня 2020 р. № 520/9743/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюкова Ю.В.,

при секретарі судового засідання- Андрущенко Д.В.,

за участі представника позивача Троцко Б.О.,

представника відповідача Саєнко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ),

про скасування податкових повідомлень рішень, рішення та вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган), в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2019 № 6 на загальну суму 530 125,05 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2019 № 6 на загальну суму 44 177,09 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2019 № 6 на загальну суму 170,00 грн.;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 09.09.2019 № 6 на суму 29 632,03 грн.;

- скасувати вимогу про сплату боргу від 09.09.2019 № Ф-6 на суму 215 124,72 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що формування витрат платником податків здійснено в рамках норм податкового законодавства та підтверджено документально, а відтак висновок про їх завищення є безпідставним. Орендоване майно та транспортні засоби не є об`єктами оподаткування або об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням в силу вимог ст. 63 Податкового кодексу України. Зазначає, що висновки викладені в акті перевірки є невірними та не мають правового обґрунтування. У зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, обґрунтовуючи заперечення тим, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, до складу витрат має право включати витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням доходу та підтверджені документально.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві на позов та запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з витягом Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник податків 20.06.2003 за № 912.

Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є: вантажний автомобільний транспорт (а.с.11-12, т.1).

Фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої було складено Акт № 2902/20-40-13-06-08/ «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року».

За наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків ГУ ДПС було встановлено наступні порушення:

- п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 353 416,70 грн. (за 2017 рік на суму 167965,91 грн., за 2018 рік на суму 185450,79 грн.);

- абз. 1 п. 2 ч.1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого було занижено єдиного соціального внеску на загальну суму 215 124,72 грн. (за 2017 рік на суму 81195,60 грн., за 2018 рік на суму 133929,12 грн.);

- п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу та ст. 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755- VI із змінами та доповненнями, в результаті чого було занижено військового збору на загальну суму 29 451,39 грн. (за 2017 рік на суму 13997,16 грн., за 2018 рік на суму 15454,23 грн.);

- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями та Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, платником податків не було надано повідомлення про про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП (а.с.13-47, т.1).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.09.2019 № 6 на загальну суму 530 125,05 грн., податкове повідомлення-рішення від 11.09.2019 № 6 на загальну суму 44 177,09 грн., податкове повідомлення-рішення від 11.09.2019 № 6 на загальну суму 170,00 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску від 09.09.2019 № 6 на суму 29 632,03 грн. та вимога про сплату боргу від 09.09.2019 № Ф-6 на суму 215 124,72 грн. (а.с. 48-55, т.1).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Положеннями п.п.177.2 ст.177 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Отже, наведеними нормами визначено порядок оподаткування доходів та формування витрат фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зазначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відтак, заниження зобов`язань з відповідних податків і зборів доводиться контролюючим органом з огляду на включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема, сідельні тягачі та напівпричепи.

З огляду на зазначене необхідно з`ясувати чи належать сідельні тягачі та напівпричепи до вантажних автомобілів.

Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ), визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-ІІІ автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Поняття «сідельний тягач» взагалі не міститься в Закону № 2344-ІІІ, натомість це визначення зазначене в Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 та зазначено, що це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД) сідельний тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). Відповідно до групи 87 Розділу XVII Митного тарифу України, що є додатком до ЗУ «Про Митний тариф України» у цій групі термін "трактори" означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку, що напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідельним тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій. Окремо ці транспортні засоби не можуть бути використанні за функцією перевезення вантажу. Крім того, згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу сідельні тягачі та напівпричепи зареєстровані як окремі одиниці.

Крім цього, актом перевірки встановлено, що за даними Книги обліку доходів і витрат до складу витрат ФОП ОСОБА_1 віднесено суму, що видана найманим працівникам, у 2017 році 4 378 831,99 грн. (в тому числі: по авансовим звітам на відрядження 3 827 530,00 грн., заробітна плата 560 301,88 грн.), у 2018 році 4 048 282,15 грн. (у тому числі: по авансовим звітам на відрядження 3 602 696,00 грн., заробітна плата 445 586,15 грн.)

ГУ ДПС також було проаналізовано рух коштів на розрахунковому рахунку позивача № НОМЕР_2 у ПАТ «Райфайзен Банк Аваль». Зокрема встановлено, що протягом 2017 року було знято готівкових коштів через касу банку та через картковий рахунок на видачу коштів на відрядження та заробітну плату на загальну суму у 2017 році 3 491 000,00 грн., а у 2018 році на суму 3 018 000,00 грн.

Різниця між готівковими коштами, які були видані найманим працівникам, та готівковими коштами, знятими з розрахункового рахунку у 2017 році склала 896 831,88 грн., а у 2018 році 1 030 282,15 грн.

На підставі вищенаведеного контролюючим органом було зроблено висновок про завищення витрат на загальну суму 1 963 426,08 грн., які не підтверджені первинними документами.

Суд не погоджується з цим висновком з огляду на наступне.

Згідно з п. 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

До матеріалів справи надані відповідні первинні документи, які підтверджують факт нарахування та виплати відповідних сум, а саме: табелі обліку робочого часу; відомості на виплату авансу; відомості на виплату заробітної плати; накази на відрядження; довідки-рахунки на виданий аванс на відрядження; відомості на виплату авансу на відрядження; звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт; подорожні листи; товарно-транспортні накладні; квитанції, чеки; відомості про заправку автомобіля; відомості про вартість плати в рахунок відшкодування шкоди, що завдається автомобільним дорогам федерального значення; відомості на виплату перевитрати по авансовим звітам.

Ці документи спростовують висновок ГУ ДПС про непідтвердження первинними документами понесених витрат.

Крім цього, позивачем були надані пояснення, згідно з якими для покриття витрат на відрядження та заробітну плату були використані власні кошти та запозичені. На підтвердження цього ним було надано до суду податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016 роки, а також укладені договори позики, строк повернення коштів за якими не минув.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. (ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України)

В свою чергу, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, поняття "господарська діяльність" як сукупність господарських операцій, має певні ознаки, в тому числі, наявність економічного (фінансового) результату, цінової визначеності та спрямованості на отримання доходу. Фінансовий результат, як кінцевий економічний підсумок господарської діяльності підприємця, може виражатись у формі прибутку або збитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищезазначені норми законодавства суд приходить до висновку, що залучення власних або запозичених коштів фізичною особою для здійснення своєї підприємницької діяльності узгоджується з основними принципами підприємництва, викладеними в ст. 44 Господарського кодексу України.

Вирішуючи питання щодо обов`язку позивача подавати повідомлення за формою № 20-ОПП, суд виходив з наступного.

У ході перевірки згідно з висновками акту встановлено, що платником податків ФО-П ОСОБА_1 не було подано повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкт оподаткування (зокрема нежитлові приміщення та транспортні засоби, які використовувались в господарській діяльності).

Відповідно до пп. 21.1.1 - пп. 21.1.5 п. 21.1 ст. 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Відповідно до положень ПК України процедура обліку об`єктів оподаткування, визначені розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011року № 1588, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 року за № 1562/20300 (далі - Порядок), із змінами та доповненнями.

Згідно з абз. 1 п. 7.2 Порядку обліку платників податків та зборів, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2011 №1588, для взяття на облік за неосновним місцем обліку платник податків зобов`язаний протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню чи пов`язані з оподаткуванням, подати до відповідного контролюючого органу заяву про взяття на облік за неосновним місцем обліку за формою № 17-ОПП (додаток 9). Дані заяви про взяття на облік за неосновним місцем обліку вносяться до Єдиного банку даних юридичних осіб або Реєстру самозайнятих осіб.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10), поданого платником відповідно до розділу VIII цього Порядку, та якщо у такому повідомленні платник податків визначив контролюючий орган, у якому бажає стати на облік за неосновним місцем обліку за місцезнаходженням відповідного об`єкта оподаткування (абз. 7 п. 7.2 Порядку № 1588).

Відповідно до п. 8.1 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Згідно з п. 8.4 розділу VIII Порядку повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (додаток 10 де Порядку) подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Платники податків, які уклали з відповідним контролюючим органом договір про визнанні електронних документів, можуть подати повідомлення за формою № 20-ОПП засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних у порядку, визначеному законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується п. 1.3.1 1.4. акту перевірки, позивач перебуває на податковому обліку в Слобожанській ОДПІ з 20.06.2003 р. за № 912, станом на 05.08.2019 р. перебуває на обліку в Слобожанській ОДПІ (Золочівський район). Податкова адреса платника податків ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Дані про реєстрацію суб`єкта господарювання як платника ПДВ свідоцтво від 15.03.2011 року № 100328366, видане Слобожанською ОДПІ (Золочівський район) відповідно до реєстраційної заяви платника податку на додану вартість вх..№636/Л/33ф від 11.03.2011 р.. Індивідуальний номер платника ПДВ НОМЕР_1 .

За приписами п. 117.1. ст. 117 ПКУ неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.

Отже, оскільки позивач перебуває на обліку як платник податків згідно поданої ним заяви, а докази наявності обов`язку позивача щодо реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом у матеріалах справи відсутні, то суд відзначає про помилковість застосування до позивача штрафу на підставі п. 117.1. ст. 117 ПКУ, позаяк відповідальність за неподання повідомлення № 20 ОПП вказаною нормою не передбачена.

Крім того, відповідачем під час накладення штрафних санкцій не було встановлено дату реєстрації, створення відкриття чи набуття у власність об`єктів оподаткування, що є необхідним для визначення порушення позивачем граничного строку взяття їх на облік.

Також ФОП ОСОБА_1 не є платником податків щодо орендованого майна та транспортних засобів, а відтак у нього не виникає обов`язку сплати податків. Саме тому ці об`єкти не є об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, відповідно до п. 8.2 розділу VIII Наказу № 1588.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (заява №36985/97) вказано, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004 ) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень рішень, рішення та вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.09.2019 № 6 про збільшення фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 530 125,05 грн. (п`ятсот тридцять тисяч сто двадцять п`ять гривень 05 копійок), в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 353416, 70 грн. (триста п`ятдесят три тисячі чотириста шістнадцять гривень 70 копійок) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 176708, 35 грн. (сто сімдесят шість тисяч сімсот вісім гривень 35 копійок).

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.09.2019 № 6 про збільшення фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з військового збору на суму 44 177,09 грн. (сорок чотири тисячі сто сімдесят сім гривень 09 копійок), в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 29451, 39 грн. (двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят одна гривня 39 копійок) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 14725, 70 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 70 копійок).

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.09.2019 № 6 про застосування до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 170, 00 грн. (сто сімдесят гривень).

Скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 09.09.2019 р. № 6 про застосування до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій у сумі 29632, 03 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять дві гривні 03 копійки) за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 09.09.2019 № Ф-6 на суму 215 124,72 грн. (двісті п`ятнадцять тисяч сто двадцять чотири гривні 72 копійки).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 8192, 30 грн. (вісім тисяч сто дев`яносто дві гривні 30 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28 січня 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.