Справа № 640/1238/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року м. Київ № 640/1238/19

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.12.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, офіс 20, ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.12.2018 № .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що вважає висновок ГУ ДФС у м. Києві щодо заниження податкових зобов`язань ТОВ "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" з ПДВ за вересень 2018 року та заниження суми, яка підлягає сплаті платником податку до бюджету у розмірі 265 000 грн помилковим, оскільки податкові накладні № 8 та № 9 від 12.09.2018 року є помилково складеними, а відображення помилково складеної податкової накладної до податкової звітності з ПДВ прямо суперечить п. 44.1 Податкового Кодексу України.

Відповідач із такими аргументами позивача не погодився, надав відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, в зв`язку із їх необґрунтованістю, висновки, викладені в акті перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві на підставі п. 200.10 ст. 200, пп.75.1.1 п.75.1 ст. 75, у порядку ст. 76 Податкового Кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2018 року ТОВ "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ", за результатами якої складено акт № 19141/26-15-12-07-20 від 21.11.2018 року.

В акті камеральної перевірки зазначено, що за результатами перевірки показників податкової декларації з податку на додану вартість та додатків до неї, ГУ ДФС у м. Києві було виявлено заниження податкових зобов`язань ТОВ "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" з ПДВ за вересень 2018 року на суму 265 000 грн.

На підставі акту перевірки винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 33 1250,00 грн (основний платіж - 265 000,00 грн, штрафна (фінансова) санкція - 66250,00 грн).

Не погоджуючись із винесеними рішеннями, позивач подав заперечення до акту камеральної перевірки.

Свої заперечення ТОВ "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" аргументувало тим, що різниця у 265 000 грн між показниками податкового зобов`язання з ПДВ, що були включені позивачем до податкової декларації та показниками зобов`язання з ПДВ у вересні місяці, виникла у зв`язку із помилковим складенням та реєстрацією працівниками Товариства податкових накладних № 8 та № 9 від 12.09.2018 року на суму 265 000 грн. на адресу ТОВ « Техноальянс-Інвест».

На адресу позивача засобами поштового зв`язку, надійшло повідомлення ГУ ДФС у м. Києві №122362/10/26-15-12-07-18 від 12.12.2018 року про результати розгляду заперечення до акту перевірки, відповідно до якого висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

Позивач оскаржив прийняте рішення до Державної фіскальної служби України. Проте, рішенням Державної фіскальної служби, оскаржуване рішення ГУ ДФС ум. Києві залишено без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 ПК України кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту16.1 статті16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Відповідно до статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Зокрема, камеральні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з пунктом 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання), у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу.

Вимогами пункту 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1 статті 200 ПК України).

Порядок складання податкової накладної, порядок її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних регламентований статтею 201 ПК України.

Так, пунктами 201.14 та 201.15 статті 201 ПК України передбачено, що платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, під час перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року з додатками, Єдиного реєстру податкових накладних, контролюючим органом встановлено розбіжності, які свідчать про не включення до податкового зобов`язання ТОВ "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" за вересень 2018 року податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 265 000,00 грн, а саме: №8 від 12.09.2018 року на суму ПДВ 135 000,00 грн та № 9 від 12.09.2018 року на суму ПДВ 13000,00 грн по ТОВ «Техноальянс-Інвест».

Позивач зазначив, що податкові накладні по взаємовідносинах з ТОВ «Техноальянс-Інвест» зареєстровано помилково, жодних подій, встановлених пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України у зазначений податковий період не відбулось, а тому висновки податкового органу щодо безпідставного неврахування податкових зобов`язань не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується із такими твердженнями позивача та зазначає наступне.

Внесення змін до податкової звітності, регламентується статтею 50 ПК України.

Так, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Із системного аналізу вищевикладених норм вбачається, що після камеральної перевірки, у тому числі і під час її проведення, позивач мав право подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації та виправляти помилки.

Платник податків має право не подавати уточнюючий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку

Таким чином, позивач не позбавлений права подати уточнюючу податкову декларацію, або, у разі самостійного виявлення факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, надіслати уточнюючий розрахунок або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання.

Як зазначає позивач, 12.09.2018 року ним було помилково сформовано та відправлено до Єдиного реєстру податкових накладних на реєстрацію податкові накладні № 8 та № 9 від 12.09.2018 року на загальну суму ПДВ - 265 000,00 грн.

Для виправлення помилки реєстрації позивачем були складені мінусові РК, які підлягають реєстрації контрагентом. Проте, контрагент, через брак реєстраційного ліміту у вересні 2018 року не зміг зареєструвати вказані накладні, а реєстрація відбулась у жовтні-листопаді 2018 року.

На підтвердження вказаних обставин, до матеріалів справи були додані розрахунки коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість від 18.10.2018, 15.10.2018, 14.11.2018, 21.11.2018 року.

18.10.2018 року позивачем у встановленому законодавством порядку було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2018 року, розрахунок коригування сум ПДВ та розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, з яких вбачається, що позивач не декларував суму податку на додану вартість у розмірі 265 000 грн, оскільки податкові накладні № 8 та № 9 від 12.09.2018 року були виписані помилково, а факт поставки товару за помилково зареєстрованими накладними відсутній.

Зазначені висновки суду підтверджуються також і змістом податкової консультації ДФСУ від 29.12.2017 №3225/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 03.10.2017 №2095/6/99-99-15-03-02-15/ІПК а також індивідуальною податковою консультацією від 29.01.2018 №313/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, згідно яких, якщо платником податку помилково складена податкова накладна, то така податкова накладна не підлягає відображенню в податковій звітності з податку на додану вартість. Тобто, відображати помилково виписані податкові накладні у декларації не потрібно.

Таким чином, позивач, в зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок і коригуванням сум на додану вартість, здійснив всі передбачені законом дії задля недопущення порушень, а тому у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 139, 243 - 246, ст.257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, офіс 20, ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.12.2018 № ;

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГЕТИЧНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4А, офіс 20, ) понесені судові витрати у розмірі 4 968,75 грн (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят вісім грн сімдесят п`ять коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Г. Вєкуа