Справа № 154/2971/19
Суддя: Каліщук А. А.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульно-постової служби Журавського Олександра Володимировича, Департамента патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовною заявою до інспектора патрульно-постової служби Журавського О. В., Управління патрульної поліції у Полтавській області про визнання протиправними дій та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що постановою від 28.07.2018 р. його визнано винуватим у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач вважає дану постанову незаконною, оскільки він не вчиняв даного правопорушення, факту зупинки транспортного засобу не було, а тому він не мав пред`являти посвідчення водія відповідної категорії для перевірки працівникам поліції.

Просить скасувати постанову ВР №175067 від 28.07.2018 р. в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. Також просить винести окреме рішення про стягнення з УПП м. Кременчук в Полтавській області яким повернути йому сплачений ним штраф у сумі 1035,00 грн. та комісію 15 грн., а також просить постановити окрему ухвалу відносно відповідача інспектора ППС Журавського О.В. щодо притягнення його до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності за грубі порушення вимог закону і неналежного виконання професійних обов`язків.

Крім того, зазначає, що вперше зі змістом оскаржуваної постанови ознайомився у приміщенні виконавчої служби 23.09.2019 року.

Ухвалою судді від 24.10.2019 року замінено неналежного відповідача Управління патрульної поліції у Полтавській області належним відповідачем - Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.

22.10.2019 року представником відповідача О.О. Тимошенко подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що 28.07.2018 року інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Журавським О.В. винесено постанову серії ВР №175067 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та із застосуванням ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те що водій ОСОБА_2 цього дня близько 20 год. керуючи транспортним засобом марки «Мазда 6» номерний знак НОМЕР_1 , на 96 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія, порушив вимоги п.1.1. розділу 34 ПДР за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП та не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.4 «а» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст126 КУпАП. Зазначає, що дана постанова є законною та такою, що повністю відповідає обставинам справи та просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що не порушував Правил дорожнього руху, а тому інспектор поліції не вправі був здійснювати зупинку його автомобіля та просити для пред`явлення посвідчення водія. Про те, що він перетнув суцільну лінію, відповідач не надав суду жодних документів. На його вимогу працівник поліції зупинив транспортний засіб, який він обгінав, водій якого теж підтвердив, що він не перетинав суцільну лінію. Дані пояснення були зафіксовані на відеокамеру поліцейського, однак він їх не надав до матеріалів справи. На місці зупинки працівник поліції не оформив постанову та залишив місце події. Працівнику поліції не надав даних про те, що він проживає у м. Мукачеві. Копію постанови на адресу його проживання в м. Володимир-Волинський не направляли. Лише 23.09.2019 р. у відділ ДВС він отримав копію постанови, ознайомився із її змістом та оскаржив її у 10-ний строк.

Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, із заявами та клопотаннями про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не звертались.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами статі 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З дослідженої судом копії постанови серія ВР №175067 встановлено, що відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за те, що він 28.07.2018 р. о 20 год. керував транспортним засобом марки «Мазда 6» номерний знак НОМЕР_1 , на 96 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія порушив вимогу п. 11 р. 34 ПДР та не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.4 ПДР.

Даною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до п. 2.1 а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4. а) Правил дорожнього руху, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи зазначені в пункті 2.1.

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Незважаючи на те, що згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі є також поясненнями свідків, висновки експерта, речові доказі що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, у вищезазначеній постанові відповідачем не зазначено будь-яких доказів на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, не наведено оцінки доказів.

Сама лише постанова про накладення адміністративного стягнення без надання суду належних та достатніх доказів, котрі б підтверджували обставини викладені у постанові, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Також і на судовий розгляд відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 175067 від 28.07.2018 р. позивача також було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 28.07.2019 року о 20 год. керуючи транспортним засобом марки «Мазда 6» номерний знак WSC TA02pl, на 96 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія порушив вимогу п.1.1. розділу 34 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Інших доказів, котрі б підтверджували винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП відповідачами не надано.

Крім цього, постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок доказування вини водія у вчиненні правопорушення у сфері дорожнього руху покладено на посадову особу, яка винесла постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно з якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні, достатні, достовірні докази, що позивач порушив п.1.1 р.34 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Також і під час судового розгляду справи обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП не знайшли свого підтвердження та не доведені жодним належними та допустимими доказами.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та беручи до уваги, що відповідачі не довели факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 не порушував п.2.4 ПДР та не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, тому у поліцейського роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Журавського О.В. не було законних підстав, що визначені п.2 ч.1 ст. 32 та п.1 ч.1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, для зупинки автомобіля та відповідно до п.2.4. ПДР вимагати у водія ОСОБА_2 пред`явити для перевірки документи, що визначені у п.2.1 ПДР, в тому числі і посвідчення водія відповідної категорії.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №686/11314/17 від 15.03.2019 року, де зазначено, що оскільки поліцейським не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, тому вимога посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів, в тому числі і посвідчення водія є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд при виборі і застосуванні норм права до цих спірних правовідносин враховує висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, який викладений у вищенаведеній постанові Верховного Суду.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, відсутні безперечні докази того, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки ОСОБА_2 не вчиняв жодних правопорушень, тому з урахуванням позиції викладеної у вищевказаній постанові Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що вимога поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія та притягнення ОСОБА_2 за порушення п. 2.1 а ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, без факту вчинення порушень позивачем є неправомірною, а тому постанова про притягнення до адміністратвиної відповідальності підлягає скасуванню.

Враховуючи, що ч. 3 ст. 286 КАС України визначений перелік рішень, які за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право ухвалити і даною нормою не передбачено визнання судом протиправних дій суб`єкта владних повноважень тастягнення з відповідача сплаченого адміністративного штраф, тому суд відмовляє у задоволенні вимоги у визнанні протиправними дії суб`єкта владних повноважень та стягнення з відповідача сплаченого позивачем адміністративного штрафу та комісії.

Також суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, оскільки це є право, а не обов`язк суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 254, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 20, 77, 244-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

адміністративну позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову серія ВР №175067 від 28.07.2018 р. винесену інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Журавським Олександром Володимировичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 24.01.2020 року.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А. Каліщук