Справа № 140/2095/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2095/19 пров. № 857/12127/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року (головуючого судді Смокович В.І., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного провадження в м. Луцьку) у справі №140/2095/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 05.07.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 890 від 29 березня 2019 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що йому не було відомо про жодну перевірку при цьому, зі змісту рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку не вбачається, що контролюючий орган проводив перевірку, складав будь-який акт про порушення вимог чинного законодавства, на підставі якого прийнято рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку. Спірне рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку було прийняте контролюючим органом на підставі картки особового рахунку (КОР) платника податку, а не на підставі акта перевірки, всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України (далі - ПК України). З копій квитанції вбачається: 20.12.2019 сплачено 835 грн., 18.01.2019 - 835 грн., 20.02.2019 - 835 грн., 26.03.2019 - 835 грн., 08 квітня 2019 року - 1400 грн. єдиного податку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, (частини 1, 2 статті 77 КАС України). Однак суд першої інстанції не взяв до уваги наведені норми, дійшов хибного висновку, що квитанції про сплату обов`язкових платежів не є належним доказом виконання податкових зобов`язань. Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання. Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. В той же час, згідно з пунктом 59.4 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вважає, що існує недоїмка зі сплати єдиного податку, проте, Волинський окружний адміністративний суд, залишив поза увагою, що за результатами проведеної камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 , працівниками ГУ ДФС у Волинській області ні податкове повідомлення-рішення, ні вимога про сплату боргу не виносились та позивачу не направлялися. В той час, як положеннями ПК України чітко визначено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, тим самим контролюючим органом констатується факт наявності у платника податків податкового боргу. Таким чином, винесення контролюючим органом податкової вимоги про сплату боргу є підтвердженням наявності у платника податків, в даному випадку у ФОП ОСОБА_2 податкового боргу, адже саме у зв`язку із наявністю податкового боргу законодавець пов`язує право податкового органу на прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку. Одне лише встановлення ГУ ДФС у Волинській області в акті камеральної перевірки наявності недоїмки зі сплати єдиного податку не є недостатнім для винесення рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку. У зв`язку із чим, вважає, що ГУ ДФС у Волинській області винесла передчасне рішення про анулювання ФОП ОСОБА_1 свідоцтва платника єдиного податку.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Також Головне управління ДФС у Волинській області подало клопотання про процесуальне правонаступництво, в якому просить замінити відповідача на правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 4 КАС України, судовий процес - правовідносини, що складаються під час здійснення адміністративного судочинства.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 контролюючий орган поділений на Державну податкову службу України та Державну митну службу України, вказані органи є правонаступниками та до них відповідно переходять права та обов`язки реорганізованої Державної фіскальної служби України.

Наказом голови ДФС України від 12.07.2019 № 14 затверджено Положення територіальних органів Державної податкової служби, в тому числі Головного управління ДПС у Волинській області.

А тому, оскільки Головне управління ДПС у Волинській області є правонаступником Головного управління ДФС у Волинській області, а спірні правовідносини допускаються правонаступництво, суд апеляційної інстанції клопотання про заміну відповідача на правонаступника задовольнив.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача Карпук А.С. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача Федорчук І.Ю. проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання 16 вересня 2016 року, місце проживання: АДРЕСА_2 , основним видом його діяльності є діяльність у сфері права (код КВЕД 69.10). Вказані обставини стверджуються відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (аркуші справи 80-81), з 01 жовтня 2016 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку.

Головне управління ДФС у Волинській області 14 березня 2019 року на підставі пункту 299.16 статті 299 ПК України провело камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування. За результатами якої складено акт № 4688 від 14 березня 2019 року (аркуші справи 70-71), яким встановлено порушення платником податків умов перебування на спрощеній системі оподаткування: не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкові зобов`язання по єдиному податку.

Так, відповідно до інформації з АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 за кодом 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб» на кожне перше число протягом двох послідовних кварталів (IV кварталі 2018 року - І кварталі 2019 року) наявний податковий борг, який виник 20 липня 2018 року: на 01 жовтня 2018 року - 627 грн 60 коп., на 01 листопада 2018 року - 627 грн 20 коп., станом на 01 грудня 2018 року - 626 грн 80 коп., станом на 01 січня 2019 року - 626 грн 40 коп., станом на 01 лютого 2019 року - 626 грн, станом на 01 березня 2019 року - 625 грн 60 коп. (аркуші справи 72-75).

Вказаний акт перевірки направлено ФОП ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання та вручено останньому 19 березня 2019 року, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (аркуш справи 68), витягом із системи відстеження поштових відправлень на вебсайті Укрпошти за трек-номером 431 (аркуш справи 82).

Рішенням Головне управління ДФС у Волинській області № 890 від 29 березня 2019 року анульовано свідоцтво платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 на підставі пункту 299.10 статті 299 ПК України у зв`язку із наявністю податкової заборгованості на кожне перше число протягом двох послідовних кварталів (аркуш справи 6-7).

За результатами оскарження вказаного рішення в адміністративному порядку, рішенням ДФС від 14 травня 2019 року, воно залишене без змін, а скарга - без задоволення (аркуші справи 10-12).

Не погоджуючись із рішенням відповідача про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, ФОП ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до норм ПК України приймаючи оскаржуване рішення.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційні скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Згідно пункту 300.1 статті 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно з підпунктом 299.10.3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у тому числі, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Підпунктом 299.11 статті 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Як установлено судом, несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів (IV кварталі 2018 року - І кварталі 2019 року) установлена контролюючим органом за результатами камеральної перевірки та зафіксована у акті від 14 березня 2019 року. При цьому перевірка проведена на підставі даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника.

Доводи позивача, які він також вказує в апеляційній скарзі щодо відсутності у нього податкової заборгованості у спірному періоді та надані копії квитанцій про сплату єдиного податку з фізичних осіб (від 20 серпня 2018 року на суму 745 грн, від 19 вересня 2018 року у сумі 745 грн, від 20 грудня 2018 року на суму 745 грн, від 18 січня 2019 року на суму 835 грн, від 20 лютого 2019 року на суму 835 грн, від 26 березня 2019 року на суму 835 грн, від 08 квітня 2019 року на суму 1 400 грн, від 19 червня 2019 року на суму 835 грн) суд вважає недостатніми для спростування вказаних обставин, оскільки такі доводи не доводять погашення заборгованості, яка виникла 20.07.2018 в сумі 628,40 грн.

Також колегія суддів вважає спростованими доводи позивача щодо встановлення контролюючим органом факту наявності у нього заборгованості по єдиному податку лише на підставі відомостей, що містяться в ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідачем проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено акт № 4688 від 14 березня 2019 року зауважень до якого у апелянта немає. ФОП ОСОБА_1 вказаний акт направлено за його місцем проживання та вручено 19 березня 2019 року.

Щодо доводів апелянта із посиланням на порушення частин 1, 2 статті 77 КАС України та підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пункту 59.1 статті 59 ПК України, такі є необґрунтованими, оскільки пункт 59.1 статті 59 ПК України вказує, що податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в позивача борг утворився в сумі 628,40 грн. 20.07.2018.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №820/1245/15, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи зазначене та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючий орган при прийнятті рішення № 890 від 29 березня 2019 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку діяв на підставі норм податкового законодавства та у межах повноважень, а у ході судового розгляду довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого ним рішення, спростував доводи позивача, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Згідно частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Перевіряючи всі доводи скаржника, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року) який зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, пункт 53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року у справі №140/2095/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 27.01.2020