Справа № 160/3621/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2020 року Справа № 160/3621/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропромліт» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
Позов обґрунтовано протиправністю оскаржених рішень, які на думку Товариства, прийняті податковим органом не у спосіб, передбачений законодавством України та без з`ясування усіх обставин, що мають значення для вирішення спору. Так, позивач наголошує на хибні висновки відповідача щодо безпідставного отримання працівником Товариства доходу у натуральній формі у вигляді квитків на літак, потягу та помешкання у готелі, оскільки вказані витрати понесені Товариством у межах службового відрядження такого працівника на виставку до Чехії, що виключає обов`язок у платника податків нараховувати єдиний внесок на зазначені витрати. Також вказав на безпідставність висновків податкового органу щодо не надання Товариством запитуваних документів під час здійснення відповідачем податкового контролю, до яких (висновків) контролюючий орган дійшов передчасно, до закінчення перевірки позивача. З підстав викладеного, просить позовні вимоги задовольнити, оскаржені рішення скасувати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржені рішення, на його думку, прийняті у відповідності до вимог законодавства України, у зв`язку з ненаданням позивачем запитуваних під час здійснення податкового контролю документів, а також документів, що підтверджували б зв`язок перебування у Чехії найманої особи Товариства з його (позивача) господарською діяльністю.
На вказаний відзив Товариство надало відповідь, в якій зазначило про нездійснення контролюючим органом жодних дій щодо встановлення тематики виставки, яка проходила у Чехії та на яку було відряджено найманого працівника Товариства. Останній зазначає, що на вказаній виставці висловлювалися питання щодо видобутку корисних копалин, технології охолодження і кондиціонування повітря, що у свою чергу вказує наявність безпосереднього зв`язку між діяльністю Товариства та цілями перебування найманого працівника у відрядженні.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Згідно з висновків Акту, перевіркою встановлено, зокрема: порушення Товариством: п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п.п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 з урахуванням ст. 18 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 3 580,39 грн. за 2017 рік та п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у частині несвоєчасного нарахування та перерахування єдиного соціального внеску до бюджету за вересень 2017 року в розмірі 3 947,40 грн.
За результатами розгляду заперечень Товариства, висновки акту перевірки викладені у новій редакції, а саме щодо порушення платником податків: -п.п. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п.п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 з урахуванням ст. 18 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 3 580,39 грн. за жовтень 2017 рік.
Крім того, судом встановлено, що у ході перевірки Товариству надано запит № 1 від 27.11.2018 року з проханням надати до 28.11.2018 року до 15:00 пояснення щодо використання придбаних рукавичок у господарській діяльності підприємства та первинні документи на підставі яких вони обліковувались у бухгалтерському обліку та використовувались у діяльності підприємства.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить із такого.
Відповідно до п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно із п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 44.6 ст. 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд зазначає, що Податковий кодекс України не містить норм, які б визначали строки надання документів під час проведення перевірки, окрім як у п. 44.7 ст. 44 ПК України, а тому такий строк обмежується строками проведення перевірки.
Більш того, приписи ПК України взагалі не містить норм, які б надавали право податковому органу встановлювати обов`язковий строк надання платником податків документів під час проведення перевірки чи обмежувати платника податків у праві надавати документи.
Дійсно, пунктом 121.1 ст. 121 ПК України передбачена відповідальність за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, необхідне зазначити, що норми ст. 121 ПК України не охоплюють правовідносини, які існують саме під час проведення перевірки, а тому й санкції передбачені цією статтею не можуть бути застосовані у разі ненадання документів, запитуваних під час проведення перевірки. Наслідки ненадання документів під час перевірки передбачені в п.44.6 ст. 44 ПК України, а саме: не підтвердження показників, відображених у податковій звітності.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 121.1 ст. 121 ПК України передбачена відповідальність саме за навмисне ненадання документів як спосіб перешкоджання контролюючому органу у здійсненні законних заходів податкового контролю, а не за своєчасне, з точки зору контролюючого органу, надання первинних документів під час проведення перевірки.
Як вбачається із матеріалів справи, вказаним рішенням Товариству нараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5 921,10 грн. з огляду на те, що останнім не надано документів, що підтверджували б зв`язок перебування у Чехії найманої особи ОСОБА_1 з господарською діяльністю Товариства.
Згідно із статтею 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 165.1.11 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження.
За приписами підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.
Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.
Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.
Кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт, включаються до складу його оподатковуваного доходу лише у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.
Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв`язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Аналізуючи наведені норми у контексті спірних правовідносин, суд зазначає про відсутність у податкового агенту обов`язку із утримання податку, у разі нарахування на користь платника податку - фізичної особи (яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем), доходу у вигляді коштів на відрядження в межах фактичних витрат, лише за наявності документів, що засвідчують вартість цих витрат, а також документів, що підтверджують зв`язок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця.
При цьому, обов`язок з надання таких документів покладається саме на роботодавця, який відрядив найманого працівника, а не на контролюючий орган, як помилково зазначає позивач.
Позивач зазначає, що перебування працівника ТОВ «Дніпропромліт» ОСОБА_1 на виставці у м. Брно (Чехія) підтверджено такими документами, як: наказом № 9-К від 07.10.2017 про направлення менеджера ВЕД ТОВ «Дніпропромліт» у відрядження до м.Брно (Чехія), звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 13 від 13.10.2017 з доданими до нього авіабілетами, залізничними білетами, білетами на автобус, білетами на відвідування виставки, документами, що підтверджують проживання підзвітної особи у місці призначення.
Між тим, відповідач вважає, що Товариством як податковим агентом не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб з іншого доходу, наданого ОСОБА_2 , оскільки поїздка найманої особи ОСОБА_1 до Чехії не пов`язана з фінансово-господарською діяльністю Товариства та не враховується відрядженням, а тому входить до складової фонду оплати праці підприємства та відповідно, на вказані кошти повинен нараховуватися єдиний внесок.
У вказаному судовому акті викладено обставини на підтвердження перебування працівника ТОВ «Дніпропромліт» ОСОБА_1 на виставці у м. Брно (Чехія) та відповідно, відсутність у позивача обов`язку нараховувати єдиний внесок на кошти, понесені таким працівником під час відрядження.
Відповідно до ч.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи приписи наведеної норми, суд вважає встановленими обставини того, що поїздка найманої особи ОСОБА_1 до Чехії пов`язана з фінансово-господарською діяльністю Товариства та враховується відрядженням, а тому у позивача відсутній обов`язок нараховувати єдиний внесок на кошти, понесені таким працівником під час відрядження.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, наявності підстав для їх задоволення.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропромліт»- задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна