Справа № 420/5350/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5350/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача ОСОБА_1 ,- за паспортом

від відповідача - Дем`янова Ю.Р., за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169; визнання протиправним та скасування припису військової частин НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №1034, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 11 вересня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169; визнання протиправним та скасування припису військової частин НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №1034.

Ухвалою від 12 вересня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2019 року №412/1076 позивача було повідомлено про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року в адміністративній справі №420/6263/18, вручено витяг пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2019 року №163 та зобов`язано прибути до військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , куди позивач прибув 05 серпня 2019 року.

Також позивач зазначив, що 12 серпня 2019 року позивачу вручено припис військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №1034 про вибуття 09.08.2019 року з військової частини НОМЕР_2 , в якому лише зазначена підстава: дата та номер наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169. Лише 22 серпня 2019 року позивач вперше ознайомлений з пунктом 3 наказу військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169 про виключення позивача зі списків особового складу частини.

Позивач вважає, що відповідачем при виданні оскаржуваних наказу та припису не виконано вимоги Інструкції з діловодства в збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року №124, позивачу не видавався обхідний лист, що є порушенням п. 2.9.10 Інструкції, припис військової частини оформлений з порушенням вимог пунктів 2.9.9. та додатку 32 до Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, оскільки не зазначено кому і коли та за яким номером надіслано особову справу; щодо забезпечення грошовим утриманням; щодо забезпечення продовольчо-дорожніми грошима; щодо видачі військово-перевізних документів.

Також позивач зазначив, що відповідач втретє усвідомлено та протиправно виключив позивача зі списків військової частини з 29 вересня 2017 року, тобто минулою датою, незважаючи на те, що така протиправність вже установлена судовими рішеннями Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/597/18, № 815/5576/17 та № 420/6263/18, які набрали законної сили.

На думку позивача, виключення позивача наказом від 09.08.2019 року зі списків особового складу військової частини з 29.09.2017 року призвело до позбавлення позивача права на грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення з 30.09.2017 року, грошове забезпечення з жовтня 2017 року, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, грошову компенсацію за неотримане речове майно, забезпечення безоплатного проїзду до місця проживання, що обирається при звільненні з військової служби в межах України, що підтверджується обставинами встановленими рішеннями першої та апеляційної інстанцій в адміністративній справі № 420/6263/18; на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, на допомогу на оздоровлення відповідно до заяви від 06.08.2019 року, на щорічні основні відпустки за 2018 рік та 2019 рік, на грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки за 2018, 2019 роки, на ознайомлення з матеріалами особової справи.

Також позивач зазначає у позовній заяві, що наказ № 169 від 09.08.2019 року видано без урахування обставин, що позивач з 06.08.2019 року проходив медичний огляд та лікування у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону за направленням медичного пункту військової частини НОМЕР_2 . Виключення позивача зі списків особового складу з 29 вересня 2017 року унеможливлює позивачу минулою датою виконати вимогу ч. 11 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про зобов`язання у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Також позивач вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки сплинув строк виконання дисциплінарного стягнення накладеного наказом від 11 серпня 2017 року № 78 «Про притягнення до дисциплінарного стягнення».

Враховуючи вищевикладене, позивач також просить постановити окрему ухвалу в порядку ст. 249 КАС України.

До суду 01 жовтня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що позивач є звільненим з військової служби відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.09.2017 року №418, який до сих пір є чинним і ніким не скасований.

Також, відповідач зазначив, що наказ № 169 про виключення ОСОБА_1 зі списків військової частини НОМЕР_2 , який видано з урахуванням та на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 815/597/18 є результатом виконання рішення суду по зазначеній справі, тому позивачеві були здійснені всі необхідні виплати, передбачені рішенням суду по справі №815/597/18, а будь-яке інше зобов`язання військовій частині здійснити виплати на користь ОСОБА_1 відсутні.

На думку відповідача, 29.09.2017 року військова частина остаточно розрахувалась із позивачем, а тому, в порядку п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 позивач підлягав виключенню зі списків саме з цієї дати. Після 29.09.2017 року позивач не проходив службу та не перебував на відповідних видах грошового забезпечення у військовій частині; позивач був звільнений з військової служби, а отже виплата видів грошового забезпечення у період після 29.09.2017 року буде лише можлива у разі його поновлення на військовій службі; звільнення з військової служби і закінчення її проходження не є тотожними поняттями, оскільки передумовою їх виникнення є різні по своїй природі юридичні факти, а саме: моментом звільнення з військової служби є наказ окремої посадової особи, визначеної п. 225 Положення, в той час як моментом закінчення проходження військової служби є день виключення зі списків складу військової частини, згідно з наказу командира тієї військової частини, де військовослужбовець проходить таку службу.

Також, на думку відповідача, позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, оскільки розгляд цього позову фактично зводиться до відповідних висновків про належність або неналежність виконання рішення по справі № 815/597/18. У свою чергу, висновки щодо законності звільнення та можливості поновлення на посаді слід проводити в аспекті законності самого наказу про звільнення, а не наказу про виключення зі списків особового складу.

Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що на позивача станом на 11.09.2019 року не розповсюджується підстава звільнення від сплати судового збору - п. 12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач не є військовослужбовець на момент подачі позову, що є визначальною обставиною для застосування вказаної норми закону, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.12.2018 року по справі № 522/8827/17.

Позивач, в свою чергу, надав відповідь на відзив (вхід. № 40799/19 від 04.11.2019 року), відповідно до якої наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки станом на 09.08.2019 року не здійснений остаточний розрахунок з позивачем.

Ухвалою від 12 листопада 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 420/5350/19 на 30 днів до 10 грудня 2019 року.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (вхід. № 44727/19 від 28.11.2019 року), в яких наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог, оскільки виплати, які позивач просить здійснити на його користь не передбачені законодавством, адже позивач був звільнений з військової служби через службову невідповідність та припинив проходити військову службу 29.09.2017 року та будь-яких рішень про його поновлення на теперішній час немає.

Ухвалою від 03 грудня 2019 року зупинено провадження у справі № 420/5350/19 у зв`язку зі зверненням сторін з клопотанням про надання їм часу на примирення, - на один місяць. Призначено наступне підготовче засідання на 26 грудня 2019 року о 11 години 00 хвилин.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого судового засідання поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено, у зв`язку з недосягненням сторонами примирення та закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 16 січня 2020 року на 15 годину 30 хвилин.

На відкритому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу із наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 вересня 2017 року №418, пунктом 28 цього наказу звільнено з військової служби у запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) капітана 3 рангу ОСОБА_1 (а.с.31).

Сторонами визнано, що цей наказ оскаржено позивачем у судовому порядку.

Також суд встановив, що пунктом 4 наказу військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2017 року № 226 позивача було виключено зі складу особового складу військової частини з 29.09.2017 року.

Між тим, позивач оскаржив цей наказ у судовому порядку та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року по справі № 815/5576/17 позов ОСОБА_2 був задоволений у повному обсязі. Визнаний протиправним та скасований пункт 4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2017 року № 226 (а.с.45-52).

Цим рішенням встановлені такі факти та обставини, що позивач не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини та навпаки цьому заперечував до повного розрахунку. Також у цьому судовому рішенні зазначено, що суд погоджується з доводами позивача відносно того, що відповідач протиправно виключив його зі списків особового складу під час перебування на амбулаторному лікуванні до 06.10.2017 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2018 року по справі № 815/5576/17, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року по справі № 815/5576/17 залишено без змін (а.с.53-56).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач не погодився проведеним розрахунком при виключенні його зі списків особового складу військової частини та звернувся до суду з відповідним позовом до військової частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 815/597/18 позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобов`язання вчини певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_2 без його згоди зі списків особового складу без проведення усіх необхідних розрахунків; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 винагороду за 20 років тривалості безперервної військової служби, грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 31.08.2017 року по день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2017 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.32-36).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018 року по справі № 815/597/18, апеляційну скаргу військової частини задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 815/597/18 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік скасовано. У вказаній частині прийнято нову постанову, якою відмовити в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 815/597/18 залишено без змін (а.с. 37-44).

Також матеріалами справи підтверджено, що наказом військової частини НОМЕР_2 від 22.10.2018 року № 251 (пунктом 3), у зв`язку з повним виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 815/597/18 щодо здійснення нарахувань та виплат на користь ОСОБА_2 з 29.09.2017 року виключено зі списків особового складу військової частини.

Позивач, не погодившись з цим наказом, оскаржив його до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі №420/6263/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.10.2018 р. №251 задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2018 року №251 (а.с. 57-64).

Зазначене рішення залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року, відповідно вказане рішення суду набрало законної сили 23 липня 2019 року (а.с. 65-72). Постановою Верховного Суду від 05.12.2019 року касаційна скарга військової частини НОМЕР_2 на ці судові рішення залишена без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі №420/6263/18, - без змін (а.с.183-187).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі №420/6263/18 встановлені такі факти та обставини, що станом на 22.10.2018 року, як на дату видання наказу № 251 не проведені з позивачем в повному обсязі розрахунки, зокрема, 1) виплати грошової компенсації на піднайом (найом) жилого приміщення; 2) виплати грошового забезпечення з жовтня 2016 року; 3) виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік; 5) виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з відпустку за 2016 рік тривалістю 45 календарних днів; 6) виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з відпустку за 2017 рік тривалістю 45 календарних днів; 7) виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно; 8) безоплатний проїзд до місця проживання, що обирається при звільненні з військової служби в межах України (а.с. 62).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року по справі №420/6263/18 встановлені такі факти та обставини, що відповідачем не наведено жодної норми чинного законодавства, на підставі якої військовою частиною виключено ОСОБА_2 з списків особового складу військової частини раніше, аніж з ним проведено розрахунки (а.с. 69) та підтверджено, що неправомірне виключення відповідачем в жовтні 2018 року ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини і зняття з усіх видів забезпечення з 29.09.2017 року привело до позбавлення вищезгаданих нарахувань та виплат (а.с. 70).

Також у цій постанові зазначено, що до вирішення питання щодо нарахування відповідних виплат, про які зазначено вище, та виплати їх на користь ОСОБА_2 виключення останнього зі списків особового складу військової частини та зняття його зі всіх видів забезпечення не може вважатися законним (а.с. 70).

Постановою Верховного Суду від 05.12.2019 року по справі №420/6263/18 зроблені такі висновки:

« 39. З вищевикладених норм вбачається, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

40. В свою чергу, судами встановлено, а також не заперечується відповідачем, що у межах спірних правовідносин позивач не надав згоду на виключення його зі списків особового складу військової частини оскільки з ним не були проведені належні розрахунки, а навпаки він подав заяву від 29 вересня 2017 року за № 1929, у якій позивач заперечував щодо можливості виключення його зі списків особового складу військової частини без проведення усіх належних розрахунків.

45. Проте, пунктом 3 спірного наказу у цій справі, позивача виключено із списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення з 29 вересня 2017 року, тобто з дати, яка передує проведенню розрахунків з військовослужбовцем, що являється порушенням пункту 242 Положення № 1153/2008 та з дати (з 29 вересня 2017 року), якою вже визнано протиправними діями відповідача щодо виключення позивача без його згоди зі списків особового складу без проведення усіх необхідних розрахунків, що встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у адміністративній справі № 815/597/18, що набрало законної сили.

46. Окрім того, суд першої інстанції цілком правильно зазначив, що виключення позивача зі списків особового складу частини та зняття зі всіх видів забезпечення з 29 вересня 2017 року, як особу звільнену з військової служби, унеможливлює виконати зобов`язання у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік відповідно до абзацу першого пункту 242 Положення № 1153/2008.

50. Отже, Суд погоджується з позицією позивача, яка підтримана судами попередніх інстанцій про те, що він не може бути виключений зі списків особового складу військової частини заднім числом. Оскільки виключення позивача відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення № 1153/2008 здійснюється тільки після проведення з ним усіх необхідних розрахунків».

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №163 від 01.08.2019 року, пунктом 4 вказаного наказу, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі № 420/6263/18 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року,скасовано п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.10.2018 року №251 (а.с.13).

Листом від 01.08.2019 року вих. №412/1076 військової частини НОМЕР_2 повідомлено ОСОБА_1 про виконання рішення суду від 15.04.2019 року по справі № 420/6263/18 та направлено витяг із наказу командира від 01.08.2019 року №163, а також повідомлено про те, що з моменту отримання зазначеного витягу, позивач вважатиметься таким, що перебуває на військовій службі та зобов`язаний прибути до військової частини НОМЕР_2 (а.с.12).

У позовній заяві позивач зазначив, що 05 серпня 2019 року він прибув до військової частини.

Матеріалами справи підтверджено, що 06 серпня 2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявами про матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, про допомогу на оздоровлення за 2018рік, про надання щорічної основної відпустки за 2018 та 2019 року (а.с.14-16).

Також, 08 серпня 2019 року позивач звернувся із заявою про бажання ознайомитись з матеріалами особової справи.

Також, у позовній заяві позивач зазначив, що він з 06.08.2019 року проходив медичний огляд та лікування у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону за направленням медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , на підтвердження чому надав до матеріалів справи копії записів з медичної книжки та результати аналізів (а.с.18-25).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169, пунктом 3 цього наказу, з урахуванням повного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/597/18 з 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення, з 29 вересня 2017 року (а.с. 30, 132).

У пункті 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169 зазначено, що винагороду за 20 років тривалості безперервної військової служби виплачено. Грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 31.08.2017 року по день виключення зі списків особового складу виплачено. Грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, на підставі довідки № 5 від 29.09.2017 року виплачено. Грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2017 роки виплачено. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 виплачено.

Копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169 (пункт 3) позивач отримав разом із супровідним листом військової частини НОМЕР_2 від 19.08.2019 року № 412/1167 (а.с. 29), 22 серпня 2019 року, що підтверджено копією конверту (а.с. 29 зворотній бік) та інформацією з сайту Укрпошта за номером поштового відправлення 439.

Також, суд встановив, що 09.08.2019 року військовою частиною НОМЕР_2 прийнято припис №1034, відповідно до якого капітану 3 рангу ОСОБА_1 запропоновано 09.08.2019 року вибути до Тростянецького РВК Вінницької області строком прибуття 13.08.2019 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09 серпня 2019 року №169 (а.с.26).

Судом оглянуто у судовому засіданні оригінал справи № 2 том 3 «Накази командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині, розпочато 21.06.2019 року, закінчено 18.09.2019 року, а саме: оригінал наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.08.2019 року № 169 (а.с.155-159), журнал реєстрації довідок, посвідчень про відрядження, відпускних квитків, приписів військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , за номенклатурою справ 2019 року № 50, розпочато 02.01.2019 року про отримання припису № 1034 від 09.08.2019 року позивачем 12.08.2019 року. У цьому журналі зроблений запис про отримання витягу із наказу № 169, але позивач наполягає на тому, що 12 серпня 2019 року він отримав лише припис, а копію витягу наказу № 169 отримав 22 серпня 2019 року (а.с. 160-161).

Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, вислухавши вступне слово учасників справи, та з`ясувавши, якими доводами обґрунтовані позовні вимоги та заперечення, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю, виходячи з такого.

Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваного наказу та припису, суд виходить із таких норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.9 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абз.1 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Відповідно до абз.3 п.242 Положення №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з п.1.1. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі Інструкція №170), ця Інструкція визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153.

Частиною 3 п.12.8 Інструкції №170 встановлено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

Відповідно до ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з приписів статті 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2, 3 ст.9 зазначеного Закону встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Відповідно до абзацу п`ятого частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до абз.3 п.7 Порядку №450, виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем виключення із списків особового складу військової частини.

Як зазначено у п.242 Положення №1153/2008, військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169, пунктом 3 цього наказу, з урахуванням повного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/597/18 з 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення, з 29 вересня 2017 року (а.с. 30, 132).

У пункті 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169 зазначено, що винагороду за 20 років тривалості безперервної військової служби виплачено. Грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 31.08.2017 року по день виключення зі списків особового складу виплачено. Грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, на підставі довідки № 5 від 29.09.2017 року виплачено. Грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2017 роки виплачено. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 виплачено.

Оцінюючи наведений наказ суд виходить із того, що відповідач втретє виніс наказ про виключення позивача зі списку особового складу військової частини з 29.09.2017 року, не врахувавши встановлені у судових рішеннях по справам № 815/5576/17 №420/597/18, №420/6263/18 обставини та зроблені судом висновки.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 року по справі № 815/5576/17, яким визнано протиправним та скасований пункт 4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2017 року № 226 (перший наказ про виключення позивача зі списків особового складу військової частини (а.с.45-52), встановлені такі факти та обставини, що позивач не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини та навпаки цьому заперечував до повного розрахунку. Також у цьому судовому рішенні зазначено, що суд погоджується з доводами позивача відносно того, що відповідач протиправно виключив його зі списків особового складу під час перебування на амбулаторному лікуванні до 06.10.2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі № 815/597/18, зі змінами внесеними постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018 року по справі № 815/597/18, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_2 без його згоди зі списків особового складу без проведення усіх необхідних розрахунків; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_2 винагороду за 20 років тривалості безперервної військової служби, грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 31.08.2017 року по день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2017 роки (а.с.32-36, 37-44).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі №420/6263/18 визнано протиправним та скасовано п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.10.2018 р. №251 (другий наказ про виключення позивача зі списку особового складу військової частини), яким встановлені обставини та факти, що станом на 22.10.2018 року, як на дату видання наказу № 251 не проведені з позивачем в повному обсязі розрахунки, зокрема, 1) виплати грошової компенсації на піднайом (найом) жилого приміщення; 2) виплати грошового забезпечення з жовтня 2016 року; 3) виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік; 5) виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з відпустку за 2016 рік тривалістю 45 календарних днів; 6) виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з відпустку за 2017 рік тривалістю 45 календарних днів; 7) виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно; 8) безоплатний проїзд до місця проживання, що обирається при звільненні з військової служби в межах України (а.с. 62).

Зазначене рішення залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року, якою встановлені факти та обставини, що відповідачем не наведено жодної норми чинного законодавства, на підставі якої військовою частиною виключено ОСОБА_2 з списків особового складу військової частини раніше, аніж з ним проведено розрахунки (а.с. 69) та підтверджено, що неправомірне виключення відповідачем в жовтні 2018 року ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини і зняття з усіх видів забезпечення з 29.09.2017 року привело до позбавлення вищезгаданих нарахувань та виплат (а.с. 70). Також у цій постанові зазначено, що до вирішення питання щодо нарахування відповідних виплат, про які зазначено вище, та виплати їх на користь ОСОБА_2 виключення останнього зі списків особового складу військової частини та зняття його зі всіх видів забезпечення не може вважатися законним (а.с. 70).

У свою чергу, суд встановив, що відповідач знову оскаржуваним наказом виключив позивача зі списків особового складу заднім числом, з 29.09.2017 року, незважаючи на те, що вищевказаними рішеннями судів були встановлені обставини щодо неможливості вчинення таких дій.

Протиправність дій відповідача щодо виключення позивача зі списку особового складу військової частини саме з 29.09.2017 року підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.12.2019 року по справі №420/6263/18.

Так, у 50 постанові Верховного Суду від 05.12.2019 року по справі №420/6263/18 зазначено, що суд погоджується з позицією позивача, яка підтримана судами попередніх інстанцій про те, що він не може бути виключений зі списків особового складу військової частини заднім числом. Оскільки виключення позивача відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення № 1153/2008 здійснюється тільки після проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Також суд встановив, що позивач досі не надав згоду на його виключення зі списків особового складу, оскільки з ним не проведений повний розрахунок.

Також позивачу не був наданий обхідний лист після винесення наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №163 від 01.08.2019 року, пунктом 4 якого, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі № 420/6263/18 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2019 року, скасовано п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.10.2018 року №251 (а.с.13).

Щодо проведених розрахунків з позивачем, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року по справі №420/6263/18 визнано протиправним та скасовано п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.10.2018 р. №251 (другий наказ про виключення позивача зі списку особового складу військової частини) та встановлені обставини та факти, що станом на 22.10.2018 року, як на дату видання наказу № 251 не проведені з позивачем в повному обсязі розрахунки, зокрема:

1) виплати грошової компенсації на піднайом (найом) жилого приміщення;

2) виплати грошового забезпечення з жовтня 2016 року;

3) виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік;

5) виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з відпустку за 2016 рік тривалістю 45 календарних днів;

6) виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з відпустку за 2017 рік тривалістю 45 календарних днів;

7) виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно;

8) безоплатний проїзд до місця проживання, що обирається при звільненні з військової служби в межах України (а.с. 62).

У той же час, у пункті 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №169 зазначено, що винагороду за 20 років тривалості безперервної військової служби виплачено. Грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення за період з 31.08.2017 року по день виключення зі списків особового складу виплачено. Грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, на підставі довідки № 5 від 29.09.2017 року виплачено. Грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2017 роки виплачено. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 виплачено.

Як видно, на виконання цього рішення позивачу не виплачено виплати грошової компенсації на піднайом (найом) жилого приміщення; грошове забезпечення з жовтня 2017 року; виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік; виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно; безоплатний проїзд до місця проживання, що обирається при звільненні з військової служби в межах України.

Також матеріалами справи підтверджено, що 06 серпня 2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявами про матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, про допомогу на оздоровлення за 2018рік, про надання щорічної основної відпустки за 2018 та 2019 року (а.с.14-16), які залишені відповідачем без задоволення.

Суд звертає увагу на те, що акт індивідуальної дії, який скасований вважається таким, що припинив свою дію з дати його прийняття, що не дотримано відповідачем.

Також суд враховує, що згідно з висновками викладеними у рішеннях по справі №420/6263/18, ОСОБА_2 не може бути виключений зі списків особового складу заднім числом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу допущені порушення норм матеріального права, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169 належать задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування припису військової частин НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №1034, суд доходить висновку, що ця позовна вимога теж належить задоволенню.

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем видано оскаржуваний припис на виконання п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність цього пункту наказу від 09 серпня 2019 року №169, то й відсутні правові підстави для видачі цього припису.

Крім того, суд враховує, що у приписі капітану 3 рангу ОСОБА_1 запропоновано 09.08.2019 року вибути до Тростянецького РВК Вінницької області строком прибуття 13.08.2019 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09 серпня 2019 року №169 (а.с.26), в той час, як наказом від 09 серпня 2019 року №169 його виключено зі списку особового складу військової частини з 29.09.2017 року, що унеможливлює виконання позивачем такого припису.

Така правова позиція узгоджена з висновком Верхового Суду від 05.12.2019 року по справі №420/6263/18, у п.46 якої зазначено, що суд першої інстанції цілком правильно зазначив, що виключення позивача зі списків особового складу частини та зняття зі всіх видів забезпечення з 29 вересня 2017 року, як особу звільнену з військової служби, унеможливлює виконати зобов`язання у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік відповідно до абзацу першого пункту 242 Положення № 1153/2008.

Таким чином, суд доходить висновку, що доводи позивача є обґрунтованими та підтвердженими відповідними доказами.

Одночасно, суд звертає увагу, що довід позивача про те, що відповідачем порушено вимоги ст. 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, оскільки сплинув строк виконання дисциплінарного стягнення накладеного наказом від 11 серпня 2017 року № 78 «Про притягнення до дисциплінарного стягнення», є неналежним та не стосується предмету доказування у цій справі, оскільки предметом у цій справі є перевірка дотримання порядку виключення позивача зі списків особового складу військової частини, що не пов`язано з виконанням рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому такий довід позивача не береться до уваги.

З тих самих підстав не беруться судом до уваги посилання відповідача на те, що після 29.09.2017 року позивач не проходив службу та не перебував на відповідних видах грошового забезпечення у військовій частині; позивач був звільнений з військової служби, а отже виплата видів грошового забезпечення у період після 29.09.2017 року буде лише можлива у разі його поновлення на військовій службі, оскільки питання правомірності звільнення позивача теж не є предметом цього спору.

Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, що звільнення з військової служби і закінчення її проходження не є тотожними поняттями, оскільки передумовою їх виникнення є різні по своїй природі юридичні факти.

Суд виходить із норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а саме: порядок виключення позивача зі списків особового складу військової частини, який не був дотриманий відповідачем.

Також, суд відхиляє доводи відповідача, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, оскільки розгляд цього позову фактично зводиться до відповідних висновків про належність або неналежність виконання рішення по справі № 815/597/18, з огляду на таке, що, як видно з досліджених матеріалів справи, оскаржуваний наказ стосувався врахування відповідачем висновків не тільки цього судового рішення. Тим більш, повернення заяви позивачу у порядку ст. 383 КАС України не свідчить про позбавлення його права на подачу позовної заяви у загальному порядку.

Також не беруться судом до уваги заперечення відповідача щодо дати отримання позивачем оскаржуваного наказу, оскільки вони не мають істотного значення для розгляду та вирішення справи по суті, адже позивач подав позов до суду 11 вересня 2019 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, навіть якщо вважати, що він отримав оскаржуваний наказ 12.08.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наведені докази, враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що відповідач не довів правомірність прийняття оскаржуваних рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

В прохальній частині позову позивач просив винести окрему ухвалу.

Розглянувши це клопотання з одночасним аналізом норм процесуального права, що регулюють це питання та матеріалів справи, суд доходить висновку, що у задоволенні цього клопотання слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з приписів ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Аналіз вказаної статті кодексу свідчить про те, що вказаний правовий інститут має бути застосований, якщо виявлене судом порушення закону має бути усунуто або встановлено іншим способом, ніж відновлення порушених прав позивача адміністративним судом.

Однак, суд дійшов висновку щодо визнання протиправним та скасування п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169 та припису військової частин НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №1034, чим повністю відновлені порушені права позивача. Інших порушень закону відповідачем, які необхідно усунути іншим способом, судом не виявлено, що виключає необхідність у постановленні окремої ухвали в порядку ст. 249 КАС України.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутності доказів щодо понесення ним інших судових витрат, які можуть бути відшкодовані відповідно до приписів КАС України, керуючись ст. 139 КАС України, жодні витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Посилання відповідача на те, що на позивача не розповсюджується підстава звільнення від сплати судового збору - п. 12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відхиляються судом, оскільки позивач не погоджувався з припиненням свого статусу військовослужбовця, що й послугувало підставою звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169; визнання протиправним та скасування припису військової частин НОМЕР_2 від 09.08.2019 року №1034, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) (по стройовій частині) від 09 серпня 2019 року №169.

Визнати протиправним та скасувати припис військової частин НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) від 09.08.2019 року №1034.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 27» січня 2020 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.