Справа № 540/2385/19
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2385/19
15 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю:

представника позивача - Авер`янової С.Б.,

представника відповідача - Козлової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, на 16534,53 грн., з яких: за податковим зобов`язанням на 13227,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3306,91 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 1377,88 грн., з яких: за податковим зобов`язанням на 1102,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 275,58 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати в сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 349252,96 грн., з яких: за податковим зобов`язанням на 279402,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 69850,59 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з податку на додану вартість в розмірі 139701,19 грн.;

- вимогу від 27.09.2019 року № Ф- про сплату недоїмки по єдиному внеску в сумі 16167,09 грн.;

- рішення від 27.09.2019 року № про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску в розмірі 8083,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами документальної планової виїзної перевірки відповідач дійшов висновків щодо порушення фізичною особою-підприємцем податкового законодавства, проте вказані висновки вважає безпідставними. Так, 01.01.2016 року між позивачем та ТОВ "Аутстаффер" укладено договір аутстаффінгу з надання працівників для участі у виробничому процесі. Вважає, що обов`язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно виконавець - ТОВ "Аутстаффер". Крім того, висновок про заниження податку на додану вартість зроблено відповідачем без дослідження первинних документів. У зв`язку з викладеним просить визнати протиправними та скасувати рішення контролюючого органу на загальну суму 531627,20 грн.

Ухвалою від 14.11.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 17.12.2019 року о 15:00 год.

05.12.2019 року відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що у період з 22.07.2019 року по 09.08.2019 року посадовою особою Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства. Так, на виконання договору аутстаффінгу ТОВ "Аутстаффер" 31.01.2017 року в розпорядження ФОП ОСОБА_1 надано 24 працівника. Вважає, що оскільки фактично трудова функція працівниками виконувалась у позивача, то зобов`язання щодо нарахування і сплати податковим агентом податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів покладається на ФОП ОСОБА_1 . Крім того, перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань встановлено їх заниження, а саме: за 2017 рік на 72402,87 грн., за 2018 рік -206999,50 грн. Зазначає, що порушення, встановлені під час перевірки є доведеними, а оскаржувані рішення правомірними, а тому скасуванню не підлягають.

11.12.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої заперечує проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що за договором аутстаффінгу працівники не входять до складу персоналу, який перебуває в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , а тому позивачем здійснено оплату послуг аутстаффінгу ТОВ "Аутстаффер", а не виплату заробітної плати, відтак і відрахування податків та інших обов`язкових платежів із заробітної плати, повідомлення про прийняття працівників позивач не повинен здійснювати. Вважає протиправним збільшення ПДВ на суму вирахуваних залишків товарно-матеріальних цінностей, оскільки ведення фізичною особою-підприємцем залишків товарно-матеріальних цінностей не передбачено законодавством України; при веденні книги обліку доходів і витрат застосовується касовий метод, який полягає в тому, що записи стосовно доходу здійснюються при реалізації продукції (отримання виручки в грошовій чи не грошовій формі); не здійснено перевірку первинних документів.

У судовому засіданні, призначеному на 17.12.2019 року о 15:00 год. оголошено перерву до 17.01.2020 року о 13:00 год.

У судовому засіданні, призначеному на 17.01.2020 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову з мотивів, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 22.07.2019 року по 09.08.2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі Броніною Т.О. проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2017 року по 31.12.2018 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 16.08.2019 року № 443/21-22-13-05/, яким зафіксовано наступні порушення:

1. пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168 ПК України, а саме не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб з заробітної плати (згідно договору аутстаффінгу ) за січень 2017 року у сумі 13227,62 грн.;

2. ст. 7, ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-УІ, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме не нарахування єдиного внеску з найманих працівників (згідно договору аутстаффінгу) за січень 2017 рік на суму 16167,09 грн.;

3. пп.1.2 п.16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України, а саме не нараховано та не утримано суму військового збору з заробітної плати (згідно договору аутстаффінгу) за січень 2017 року у сумі 1102,30 грн.;

4. п. 119.2 ст. 119 ПК України подання не у повному обсязі за І квартал 2017 року Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ);

5. постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 - не укладення трудових договорів з найманими працівниками та не подання повідомлень про прийняття працівників на роботу;

6. п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, пп.196.1.17 п.196.1 ст.196, п.198.1, п.198.3, п.198,4 ст.198 ПК України, а саме заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 279402,37 грн., в т.ч.: грудень 2017 року - на 72402,87 грн., грудень 2018 року - на 206999,5 грн.;

7. п. 177.10 ст. 177 ПК України, Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджені наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481, встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку, т.ч. не заповнення інформації у гр.5.

У зв`язку з виявленими порушеннями податкового законодавства та на підставі акта перевірки 16.08.2019 року № 443/21-22-13-05/ контролюючим органом 27.09.2019 року сформовані:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, на 16534,53 грн., з яких за основним зобов`язанням - 13227,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3306,91 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 1377,88 грн., з яких за основним зобов`язанням на 1102,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 275,58 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, на суму 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 349252,96 грн., з яких за основним зобов`язанням - 279402,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 69850,59 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 139701,19 грн.;

- вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 16167,09 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8083,55 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 27.09.2019 року № , №, вимоги від 27.09.2019 року № Ф-, рішення від 27.09.2019 року №, суд зазначає наступне.

За результатами проведеної документальної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 відповідачем встановлено порушення, а саме: не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб з заробітної плати (згідно договору аутстаффінгу ) за січень 2017 року у сумі 13227,62 грн.; не нараховано єдиний внесок з найманих працівників (згідно договору аутстаффінгу) за січень 2017 рік на суму 16167,09 грн.; не нараховано та не утримано суму військового збору з заробітної плати (згідно договору аутстаффінгу) за січень 2017 року у сумі 1102,30 грн.; не в повному обсязі подано Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за І квартал 2017 року; не укладено трудові договори з найманими працівниками та не подано повідомлення про прийняття працівників на роботу.

Підставою для нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску згідно вказаних рішень та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) стали висновки відповідача щодо використання ФОП ОСОБА_1 в підприємницькій діяльності праці найманих працівників без оформлення трудових договорів.

Під час перевірки перевіряючим встановлено:

- основний вид діяльності ТОВ "Аутстаффер" () - КВЕД 78.30 "Інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами";

- відсутність у ТОВ "Аутстаффер" () працівників, з якими він має трудові відносини, та які можуть передаватися іншим суб`єктам господарювання для участі у виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших послуг, пов`язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно інформації Херсонського обласного центру зайнятості ТОВ "Аутстаффер" надає звітність про працевлаштування громадян шляхом надання послуг з посередництва у працевлаштуванні в Україні (розділ II звіту за формою №1-ПА), відповідно до вимог ст.37 Закону України "Про зайнятість населення". Проте, предмет договору аутстаффінга б/н від 01.01.2016 року передбачає виконання функцій роботодавця ТОВ "Аутстаффер", що підпадає під дію вимог ст. 39 Закону України "Про зайнятість населення".

У акті перевірки відповідач дійшов висновку проте, що ТОВ "Аутстаффер" в реальності не мав можливості виконувати умови Договору надання персоналу або Договору аутстаффінгу, укладеного з Клієнтом-замовником. Таким чином послуги ТОВ "Аутстаффер" з надання Клієнтові персоналу Виконавця (ТОВ "Аутстаффер") не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення. Тому, оскільки фактично трудова функція працівниками виконувалася у ФОП ОСОБА_1 зобов`язання щодо нарахування і сплати податковим агентом податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів покладається на ФОП ОСОБА_1 .

У зв`язку з вказаними висновками відповідачем збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, на 16534,53 грн., з яких за основним зобов`язанням - 13227,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3306,91 грн.; збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 1377,88 грн., з яких за основним зобов`язанням на 1102,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 275,58 грн.; застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8083,55 грн. та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 16167,09 грн.

Натомість, позивач стверджує, що не є платником ЄСВ відносно осіб, із якими не мав трудових відносин та яким не виплачував заробітну плату.

Суд вважає висновки відповідача протиправними, виходячи з наступного.

01.01.2016 року між ТОВ "Аутстаффер" (Виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір аутстаффінгу, відповідно до п.1.1 якого Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати за заявкою Клієнта послуги з надання Клієнту робітників Виконавця для участі у виробничому процесі, управління виробництвом або для виконання інших функцій, пов`язаних з виробництвом та/чи реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах встановлених цим договором.

Згідно укладеного договору, ТОВ "Аутстаффер" зобов`язався відповідати за ви плату наданим працівникам винагороди й інших виплат (п.2.1.3 Договору), розрахо вувати, нараховувати й сплачувати податки і інші обов`язкові платежі до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди, бути податковим агентом відносно податку на доходи фізичних осіб по виплатах працівникам, виплачуваних безпосередньо виконавцем (п.2.1.4 Договору).

На виконання умов договору у січні 2017 року, ТОВ "Аутстаффер" надавав ФОП ОСОБА_1 послуги з надання 24 працівників (продавці та бармени) за заявкою ФОП ОСОБА_1 для участі у виробничому процесі, інших функцій пов`язаних з діяльністю ФОП ОСОБА_1 , а ФОП ОСОБА_1 прийняв та оплачував такі послуги ТОВ "Аутстаффер".

До перевірки до суду позивачем надані первинні документи, підтверджуючі надання ТОВ "Аутстаффер" послуг (договір аутстаффінгу від 01.01.2016 року та додаткові угоди, акт виконаних робіт із зазначенням наданих працівників ТОВ "Аутстаффер" з додатком), копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, табель обліку робочого часу за січень 2017 року. Всі первинні документи, наявні у ФОП ОСОБА_1 , що були надані на перевірку підтверджують господарські відносини між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Аутстаффер".

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг та додатку № 1 до нього ТОВ "Аутстаффер" у січні 2017 року ФОП ОСОБА_1 надано 24 працівники.

За надані послуги ФОП ОСОБА_1 сплачено ТОВ "Аутстаффер" винагороду в загальній сумі 73486,78 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів від 03.02.2017 р. № 317, від 06.02.2017 р. № 318, від 07.02.2017 р. № 319, від 08.02.2017 р. № 320, від 09.02.2017 р. № 321, від 10.02.2017 р. № 322, від 13.02.2017 р. № 323, від 14.02.2017 р. № 324.

Аутстаффінг (англ. out - "поза" + англ. Staff - "штат") передбачає надання підприємства-провайдера в розпорядження підприємства-замовника персоналу для виконання певних робіт.

В міжнародному праві порядок застосування аутстаффінга регулюється Конвенцією про приватні агентства зайнятості № 181, ухваленою 19.06.1997 року, що не ратифікована Україною.

Визначення поняття "аутстаффінг" відсутнє в законодавстві України.

Втім, правовідносини, що виникають під час провадження діяльності суб`єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, що є тотожним природі договору аутстаффінга, врегульовані статтею 39 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VІ (далі - Закон № 5067-VІ).

У свою чергу пп.14.1.183 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає поняття послуги з надання персоналу як господарської або цивільно-правової угоди, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 5067-VІ діяльність суб`єктів господарювання-роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, здійснюється на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Порядок видачі дозволу на наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 частини 1 статті 39 Закону № 5067-VІ визначено, що суб`єкти господарювання - роботодавці, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, направляють працівників за умови, якщо це передбачено колективним договором такого роботодавця, та за наявності згоди первинної профспілкової організації і зобов`язані: 1) укласти договір з роботодавцем про застосування праці працівника; 2) виплачувати працівникові заробітну плату в розмірі, не нижчому, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом, та заробітної плати, яку отримує працівник у роботодавця за виконання такої ж роботи; 3) забезпечувати працівнику час роботи та відпочинку на умовах, визначених для працівників роботодавця, що передбачено умовами колективного договору та правилами внутрішнього трудового розпорядку; 4) нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на користь працівника; 5) не перешкоджати укладенню трудового договору між працівником та роботодавцем, у якого виконувалися ним роботи.

Згідно із ч. 2 ст. 39 Закону № 5067-VІ забороняється діяльність суб`єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця без дозволу.

Договір аутстаффінга не містить інформації про наявність у ТОВ "Аутстаффер" жодних дозволів на проведення такого виду діяльності.

Також під час перевірки податковим органом встановлено, відсутність найманих працівників у ТОВ "Аутстаффер".

Суд погоджується із податковим органом, що позивач як суб`єкт господарювання мав діяти обачно та обережно, укладаючи досить специфічний вид договору із ТОВ "Аутстаффер", та мав би пересвідчитись про наявність реальної можливості у свого контрагента виконати вказаний договір у правовому полі, тобто за умови наявності відповідних дозвільних документів на такий вид діяльності та наявності "працівників Виконавця", як зазначено у договорі.

Разом із тим, суд не погоджується із способом визначення позивачу податковим органом розміру зобов`язання із ЄСВ.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011 р., зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно - правовими договорами (п.1 ч.1 ст.7 Закону № 2464).

Тобто ст. 4 Закону № 2464 визначено платників ЄСВ - у тому числі роботодавці, а ст.7 Закону № 2464 - база нарахування єдиного внеску.

Із аналізу даних правових норм слідує, що ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Отже, у даному випадку податковим органом крім платника ЄСВ необхідно визначити базу нарахування ЄСВ, тобто суму винагороди, виплачену кожній фізичній особі - працівнику.

Із акта перевірки судом встановлено, що розрахунок ЄСВ позивачу податковим органом здійснено, виходячи із суми винагороди, сплаченої позивачем своєму контрагенту ТОВ "Аутстаффер" за надані послуги, тобто база нарахування ЄСВ визначена, виходячи із сум, сплачених юридичній особі.

Жодного документа на підтвердження нарахування ЄСВ на винагороду, виплачену фізичним особам (із зазначенням їх прізвищ, імен, сум виплаченої винагороди, періодів) суду надано не було, не містить такої інформації і акт перевірки.

Відтак, суд приходить до висновку, що податковим органом порушено загальноправові принципи нарахування ЄСВ, що призвело до суттєвих помилок.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 27.09.2019 року № , №, вимоги від 27.09.2019 року № Ф-, рішення від 27.09.2019 року № та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № , суд зазначає наступне.

Перевіркою дотримання ФОП ОСОБА_1 обов`язків щодо подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) встановлено порушення, а саме п.119.2 ст.119 Податкового кодексу - подання не у повному обсязі за І квартал 2017 року з недостовірними відомостями податкової звітності, а відтак відповідачем до підприємця застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 510 грн.

У судовому засіданні представники позивача не заперечувала проти виявленого порушення.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки позивачем не вказано жодної підстави для протиправності висновку контролюючого органу в частині неподання звітності, суд вважає ці висновки відповідача правомірними.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № , суд зазначає наступне.

Так, перевіркою встановлено, що вартість не використаних у господарській діяльності ФОП товарно-матеріальних цінностей у 2017 році складає 362014,34 грн., у 2018 році - 1034997,50 грн. (податкові зобов`язання з ПДВ не нараховувалися). В результаті чого відбулося заниження задекларованої суми податкового зобов`язання у 2017 році у розмірі 72402,87 грн., в т.ч. за грудень 2017 р. - 72402,87 грн., у 2018 році - 206999,5 грн., в т.ч. за грудень 2018 р. - 206999,5 грн.

До таких висновків відповідач дійшов на підставі наданої позивачем інформації щодо залишків ТМЦ станом на 31.12.2017 року та станом на 31.12.2018 року та даних перевірки, якою встановлено розбіжності щодо залишів ТМЦ. Контролюючий орган відмічає, що у зв`язку із відсутністю ТМЦ на залишках, платник податку зобов`язаний нарахуватим податкові зобов`язання, що не здійснено позивачем. Заниження податкових зобов`язань з ПДВ відбулось в результаті порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України, оскільки вартість невикористаних у господарській діяльності ТМЦ у 2017 році складає 362014,34 грн, в т. ч ПДВ 72402,87 грн., у 2018 році - 1034997,5 грн. , в т.ч ПДВ 206999,5 грн.

На підставі вказаних висновків контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 349252,96 грн., з яких: за податковим зобов`язанням на 279402,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 69850,59 грн.

За змістом п. 198.5. ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, із аналізу положень п. 198.5. ст. 198 ПК України слідує, що нестача придбаних платником товарів, які можуть вважатися використаними в операціях, що не є господарською діяльністю платника, може бути встановлена контролюючим органом виключно у разі проведення таким платником інвентаризації ТМЦ.

Будь-якої інвентаризації ТМЦ на вимогу відповідача позивач під час перевірки не проводив.

Суд також відмічає, що конкретні документи, докази, які вказують на допущення даного порушення позивачем в акті перевірки відповідачем взагалі не наводяться і не конкретизуються, що свідчить про суб`єктивність та необґрунтованість такого висновку.

Вказане свідчить про недотримання відповідачем вимог п. 198.5. ст. 198 ПК України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерством фінансів України № 727 від 20.08.2015 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за № 1300/27745.

Так, відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення ФОП п. 198.5. ст. 198 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № , суд зазначає наступне.

Вказаним рішенням до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість в розмірі 139701,19 грн. за неподання для реєстрації в ЄРПН податкових накладних у строки, передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Суд встановив, що акт перевірки не містить жодних посилань котролюючого органу на порушення позивачем п. 201.1 ст. 201 ПК України та жодних обставин щодо даного порушення ревізором не наведено.

Дана обставина не спростована відповідачем у судовому засіданні.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та положень ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України, суд приходить до висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень від 27.09.2019 року № та № .

Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідач частково довів правомірність оскаржуваних рішень, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на суму 16534,53 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 1377,88 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) на суму 349252,96 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.09.2019 року № про застосування штрафних санкцій за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарі (робіт, послуг) на сумі 139701,19 грн.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.09.2019 року № Ф- з єдиного внеску у сумі 16167,09 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 27.09.2019 року № за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 8083,55 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5258 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн. 06 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 січня 2020 р.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 111030300