Справа № 160/10063/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Державної митної служби Одеської митниці ДФС, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості UA500000/2019/000470/2 від 26.08.2019 р. Одеської митниці Державної фіскальної служби України;
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у червні 2019 року на страховому аукціоні Сполучених Штатів Америки позивачем було придбано автомобіль, що був у користуванні - колісний транспортний засіб марки AUDI моделі А4, VIN НОМЕР_1 , 2017 року випуску за ціною 6125,00 доларів США. Вартість аукціонного збору, включаючи сервісні збори, та доставка становила 1067,00 доларів США.
Ухвалою суду від 21.10.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Відповідач, заперечуючи проти позову, 26.11.2019 року надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості, у відповідності до умов частини 1 ст. 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Позивач (декларант), у визначений законом час, документи, надання яких вимагалося митницею, не надав, отже, виявлені в документах розбіжності спростовані не були. Таким чином, як зазначає відповідач, декларантом заявлено неповні дані про митну вартість КТЗ та заявлена вартість є меншою за індикатор ризику (нижньої межі діапазону вартості подібних КТЗ в країні експорту). Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією № UA500650/2019/039380 від 09.08.2019 року містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано всіх додаткових документів, які були витребувані митницею, то зазначені обставини відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, були підставою для прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
На підставі ч. 6 ст. 54 , ч. 1, 2, 3, ст. 256 Митного кодексу України, Одеською митницею ДФС була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500650/2019/011152 від 26.08.2019р. та роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Також відповідач зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів не відноситься до рішень контролюючого органу про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання; в рішенні про коригування митної вартості митниця не визначає суму податків та зборів; прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не породжує обов`язку платника податків сплатити податки та збори, (оскільки у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій), а тому рішення про коригування митної вартості товарів не породжує підстави для зміни майнового стану фізичної чи юридичної особи.
Відповідач зазначає, що діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушував права та законні інтереси позивача, а тому, відсутні підстави для задоволення позову.
Ухвалою суду від 28.11.2019 року заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про розгляд справи в режимі відеоконференції в даній адміністративній справі задоволено. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.12.2019 року, в режимі відеоконференції.
У підготовче судове засідання 11.12.2019 р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, проте, 11.12.2019 року на електронну адресу суду, надійшла заява представника позивача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю останнього з`явитись в судове засідання. Судове засідання відкладено на 18.12.2019 року.
18.12.2019 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача 18.12.2019 року у судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду від 18.12.2019 року відкладено розгляд даної адміністративної справи та призначено наступне засідання в режимі відеоконференції на 15.01.2020 року.
У судове засідання 15.01.2020 року учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представник позивача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду від 15.01.2020 року задоволено клопотання відповідача в частині заміни сторони в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Замінено відповідача з Одеської митниці Державної фіскальної служби на її правонаступника - Одеська митниця Держмитслужби.
Також, ухвалою суду від 15.01.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в даній адміністративній справі. Наступний розгляд справи в режимі відеоконференції призначено на 22.01.2020 року.
У судове засідання 22.01.2020 року учасники справи не з`явились, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представник позивача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд позовної заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбав на страховому аукціоні Сполучених Штатів Америки автомобіль, що був у користуванні - колісний транспортний засіб марки АUDI моделі А4, VIN НОМЕР_1 , 2017 року випуску за ціною 6125,00 доларів США. Вартість аукціонного збору, включаючи сервісні збори та доставка становила 1067,00 доларів США.
Позивач не погоджується із вищевказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і неповинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Пунктом 6 ст. 264 Митного кодексу передбачено, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття, тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1 та 2 ст. 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України (в редакції, що діла на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частинами 1 та 2 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю, до них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.
При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Таким чином, приписи вказаних норм зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
При цьому, митний орган має право витребувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України.
Судом встановлено, що позивач подав всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за першим методом, які передбачено ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом із тим, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2015р. у справі № 21-498а15.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вбачається, підставою для його прийняття є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
В результаті такого контролю у рішенні UА500000/2019/000470/2 від 26.08.2019 року встановлено:
1. Відповідно до ч.10 ст.58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на страхування цих товарів. Пунктом 8 ч. 2 ст. 53 МКУ визначено, якщо здійснювалося страхування, документами, які підтверджують митну вартість товару, є - страхові документи, що містять відомості про вартість страхування. Згідно ст. 368 МКУ при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Проте, до митного оформлення такі документи не надавались, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
2. Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України. Проте, у наданих до митного оформлення документах (інвойсі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
3. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. У наказі МФУ від 24.05.2012р. № 599 наведено перелік документів, що підтверджують вартість перевезення. Проте, до митного оформлення, жоден з наведених у наказі документів, не надано.
4. Відсутня інформація щодо перевезення внутрішньою територією відправлення.
5. У поданому висновку про вартісні характеристики зазначено, що експерт здійснював огляд КТЗ. Проте, в акті фізичного огляду відсутня інформація про присутність експерта.
Судом встановлено, що декларанта зобов`язано, відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ, протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості КТЗ, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експорту; копію митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Судом встановлено, що разом із митною декларацією декларантом було подано інвойс № 25012185 від 06.06.2019 року, відповідно до якого: вартість транспортного засобі становить - 6125,00 доларів США, комісія, що сплачується покупцем - 512,00 доларів США, Інтернет збір - 89,00 доларів США, сервісний збір - 7,00 доларів США, збір за отримання звіту - 59,00 доларів США; доставка - 400 доларів США.
Таким чином, за умовами поставки витрати на транспортування були включені у вартість товару, а тому подання документів, які підтверджували витрати на транспортування в тому числі пов`язані із транспортуванням, не було обов`язковим.
Крім того, відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем були понесені витрати на страхування товару, у зв`язку із чим, твердження відповідача про те, що ненадання позивачем документів, які підтверджували вартість страхування, було належною підставою для прийняття оскаржуваних рішень, суд вважає необґрунтованими.
Також суд зазначає, що інвойсом № 25012185 від 06.06.2019 не передбачено послуг страхування придбаного транспортного засобу. Таким чином, оскільки транспортний засіб не страхувався позивачем, документи не могли бути надані.
Щодо надання банківських платіжних документів, які стосуються сплати фактурної вартості КТЗ, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 53 Митного кодексу України, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару надаються за умови, якщо рахунок сплачено. Таким чином, платіжний документ не є обов`язковим для подання.
Також, слід звернути увагу на те, що за приписами ч. 4 ст. 368 МК України, органи доходів і зборів визначають вартість самостійно на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу, лише у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів.
Тобто, зазначеною нормою прямо передбачено наявність у органу доходів і зборів доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів для визначення ними самостійно фактурної вартості товару.
Приймаючи до уваги вищенаведені положення законодавства, суд вважає, що відповідач не мав права на підставі неподання позивачем/декларантом документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товару, приймати оскаржувані рішення.
Щодо посилання відповідача на проведення консультацій з декларантом стосовно обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, суд зазначає, то в спірному рішенні UA 500000/2019/000470/2 від 26.08.2019 року така інформація відсутня.
Таким чином, суд зазначає, що відповідачем порушено вимоги ч.ч. 5, 6ст. 55 Митного кодексу України, так як він не надав доказів проведення письмових консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, безпідставно посилаючись на це, та оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до ч. 2ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
За умови не наведення органом доходів і зборів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, що ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
Сумніви органу доходів і зборів можна вважати обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наведене свідчить про обов`язок органу доходів і зборів зазначити конкретні обставини, що викликають такі сумніви, та причини неможливості підтвердження заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також зазначити конкретні документи, надання яких може розвіяти вказані сумніви.
Суд також зазначає, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган доходів і зборів повинен чітко вказати, які саме складові митної вартості, на його думку, є непідтвердженими, а також, які документи слід надати для підтвердження того чи іншого показника.
Отже, визначаючи вартість товару за резервним методом, митний орган не навів жодних розрахунків визначеної ним митної вартості та не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування зазначеної вартості.
Про необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості зазначено також Верховним Судом у постановах від 23.04.2019 року по справі №810/1479/16 та від 26 лютого 2019 р у справі № 808/454/18.
Таким чином, наведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу, не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у розумінні норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Суд доходить висновку, що використана відповідачем інформація по ввезеним на митну територію України товарів із покликанням на відомості із системи АСАУР, не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару, оскільки, відповідач не довів належними достовірними доказами, що імпортований позивачем транспортний засіб про який йдеться у системі АСАУР співпадають за технічними властивостями товару та умовами поставки, датою ввезення та іншими приведеними вище характеристиками.
Окрім того, відповідно до звіту про оцінку вартості колісного транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України № 50/32, копія якого міститься в матеріалах справи, виконаного ОСОБА_2 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №7515 від 02.04.2011 року, колісний транспортний засіб пошкоджено. Згідно з висновком вказаного звіту середня ринкова вартість КТЗ, а саме, AUDI A4 2.0T PREMIUM QUATTRO S-LINE, VIN: WAUDNAF44HN055467, 2016/2017 року випуску, що завозиться на митну територію України з США, становить 5 844,00 доларів США.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та протиправність прийнятого митницею рішення.
Відповідно до вимог частини 1 статті 24 Митного кодексу України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок про задоволення позовної заяви в повному обсязі.
Згідно з ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1536,80 грн. підлягає стягненню з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості UA500000/2019/000470/2 від 26.08.2019 р. Одеської митниці Державної фіскальної служби України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24.01.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька