Справа № 320/4944/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2020-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Київ № 320/4944/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача у припиненні виплат позивачу пенсії з 1 червня 2019 р.;

- зобов`язати відповідача з 1 червня 2019 р. поновити виплату раніше призначеної позивачу пенсії та здійснити виплату одночасно всієї заборгованості за весь час затримки виплати, починаючи з 1 червня 2019 р. в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно припинено виплату пенсії позивачу, чим порушено вимоги чинного законодавства. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з викликом сторін на 23 жовтня 2019 р.

17 жовтня 2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що в результаті листування з відділенням Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області виявлено, що позивач перебуває на обліку в їхньому управлінні з 7 липня 2013 р. як одержувач пенсії за віком. Отже, відповідачем встановлено факт подвійної виплати пенсії. Оскільки в Російській Федерації за призначенням пенсії позивач звернувся 5 липня 2013 р., а в Україні з 13 серпня 2013 р., надміру виплаченою вважається вся сума пенсії, отримана на території України. До відзиву відповідачем додано клопотання про подальший розгляд справи без його участі.

25 жовтня 2019 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не встановлено ніяких зловживань та недостовірних даних, що були подані позивачем до Управління Пенсійного фонду України в м. Славутич Київської області під час призначення пенсії за віком в Україні. На думку позивача не вбачається будь-яких належних доказів або обґрунтованих законних підстав для відповідача щодо позбавлення позивача пенсії.

19 та 29 листопада, 6 грудня 2019 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що вид пенсії призначений на території Україні - за віком, умови призначення - робота за списком № 1, тобто зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вид призначеної на території Російської Федерації пенсії також є за віком (по старості). Враховуючи викладене, відповідач не вбачає протиправності дій щодо припинення нарахування і виплати пенсії позивачу, оскільки пенсія призначена в обох державах одного і того ж виду за віком (по старості) із зниженням пенсійного віку.

7 жовтня 2019 р. до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження -відмовлено. Цією ж ухвалою вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників сторін у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області з 13 серпня 2013 р. по 31 травня 2019 року як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно з ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до протоколу № 1277 Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі від 6 травня 2013 р. позивачу призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку.

13 серпня 2013 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі із заявою про призначення пенсії за віком згідно з п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У цій заяві позивач зазначив, що пенсія раніше на іншій підставі або від іншого відомства не призначалась. Також, згідно даних із заяви про призначення пенсії, позивач зобов`язався повідомляти управління про всі зміни, що викликають зміну розміру виплачуваної пенсії (влаштування на роботу, переїзд до іншої місцевості та ін.).

Листом від 12 грудня 2018 року № 11572/05 відповідача Управлінню Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області було надано для опрацювання списки пенсіонерів, паспортні документи яких за обліками Державної міграційної служби визнані недійсними, викраденими або втраченими, та щодо яких наявна інформація в електронній базі даним одержувачів пенсій.

26 лютого 2019 р. з метою перевірки можливих зловживань з боку пенсіонерів Управлінням Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області направлено запит до органу Пенсійного фонду Російської Федерації щодо перебування на обліку зазначених у листі громадян: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

У подальшому згідно з розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області від 10 червня 2019 року виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено до з`ясування обставин з наступних причин.

20 травня 2019 р. Управлінням Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області отримано лист-відповідь від Пенсійного фонду Російської Федерації, в якому зазначалось, що позивач перебуває на обліку у відділенні Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області.

В результаті листування з відділенням Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області, а саме: листом № ОП-7931-11 від 26 серпня 2019 року та листом № ОП-4463-15 від 5 червня 2019року відповідачем встановлено, що позивач дійсно перебуває на обліку в Пенсійному фонді Російської Федерації по Томській області як одержувач пенсії по старості, призначеної згідно з поданою заявою від 5 липня 2013 року та паспорта громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 , виданого 11 липня 2003 року «УВД ЗАТО Северск Томской области» з місцем реєстрації у АДРЕСА_1 . Таким чином, відповідачем встановлено факт подвійної виплати пенсії в результаті зловживання з боку пенсіонера шляхом приховання інформації.

Оскільки в Російській Федерації за призначенням пенсії ОСОБА_1 звернувся 5 липня 2013 року, а в Україні - з 13 серпня 2013 року, відповідач вважає, що надміру виплаченою вважається вся сума пенсії., отримана на території України.

Листом відповідача від 18 вересня 2019 р. № 1174/102/24 позивача повідомлено, що в результаті листування з відділенням Пенсійного фонду РФ по Томській області встановлено факт подвійної виплати пенсії (в Україні і по Російській Федерації). Зокрема згідно листів відділення Пенсійного фонду по Томській області позивач перебуває у них на обліку як одержувач пенсії з 7 липня 2013 р. Оскільки в Російській Федерації за призначенням пенсії позивач звернувся 5 липня 2013 р., а в Україні 13 серпня 2013 р., надміру виплаченою вважається вся сума пенсії, отримана позивачем на території України. За період з 8 липня 2013 р. по 31 травня 2019 р. Пенсійний фондом України було виплачено позивачу 683 581 грн. 60 коп.

У цьому ж листі позивача повідомлено, що наразі прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 16 вересня 2019 р. № 67, згідно з яким сума надміру виплачених коштів 683 581 грн. 60 коп. підлягає поверненню. Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру …, затвердженого Постановою правління ПФУ № 25-3 від 25 листопада 2014 р., суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку. З огляду на вищезазначене, у разі ненадходження від позивача коштів протягом місяця з дня цього повідомлення відповідач буде змушений звернутися до суду та органів прокуратури.

У зв`язку з тим, що відповідачем припинено виплату пенсії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, в редакції станом на момент призначення пенсії позивачу) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору (ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до вимог ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як убачається з ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором (ч. 2 ст. 10 Закону № 1058-IV).

Згідно з ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до вимог ст. 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Позивач з 5 липня 2013 р. отримує пенсію в відділенні Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області. Крім того, позивач в Російській Федерації отримував щомісячну грошову виплату як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, яка виплачується йому як компенсація взамін отримання набору соціальних послуг в РФ. Судом встановлено, що з 5 липня 2013 року позивач є отримувачем державної пенсії за віком в РФ.

13 серпня 2013 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі із заявою про призначення пенсії за віком згідно з п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У своїй заяві позивач зазначив, що пенсія раніше на іншій підставі або від іншого відомства не призначалась. Згідно з заявою про призначення пенсії, позивач зобов`язався повідомляти управління про всі зміни, що викликають зміну розміру виплачуваної пенсії (влаштування на роботу, переїзд до іншої місцевості та ін.).

Відповідно до статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 Закону № 1058-IV.

Як вже зазначалось, згідно з розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області від 10 червня 2019 року виплату пенсії ОСОБА_1 припинено до з`ясування обставин.

Цими обставинами є встановлення того факту, що позивач має паспорт громадянина Російської Федерації в Російській Федерації і з 5 липня 2013 р. позивачу в Російській Федерації органом Пенсійного фонду здійснювалася виплата пенсії, яка за видом також є пенсією по старості.

Так, в матеріалах справи є лист Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області від 26 серпня 2019 р. № ОП-7931-11, відповідно до якого « ОСОБА_3 состоит на учете в УПРФ в ЗАТО Северск Томской области с 07.07.2013 г., как получатель пенсии по старости, назначенной в соответствии со статьей 10 Федерального закона от 15.12.2001 № 166-ФЗ «О государственном пенсионном обеспечении в Российской Федерации» как лицу, принимавшему участие в ликвидации аварии на Чернобыльской АЭС.

Пенсия по старости на территории Российской Федерации ОСОБА_3 назначена на основании его личного заявления от 05.07.2013 и паспорта гражданина Российской Федерации серии НОМЕР_1 , выданного 11.07.2003 г.УВД ЗАТО Северск Томской области, с местом регистрации в г. Северск, ул. Строителей, 16-26.» (вказаний текст цитований мовою оригіналу).

Отже, судом встановлено, що позивач виявив власне волевиявлення на отримання пенсії на території Російської Федерації. Проте, після переїзду на територію України не відмовся від отримання пенсії на території Російської Федерації, для чого використовував паспорт РФ та свою належність до громадянства РФ.

Це означає, що при поданні заяви про призначення пенсії у серпні 2013 р. до органу ПФ України позивач не повідомив відповідача ні про факт отримання пенсії від іншої держави (Російської Федерації), ні про наявність у нього громадянства РФ.

Про цей факт органу ПФУ стало відомо з вказаного вище листа від 12 грудня 2018 року № 11572/05 відповідача Управлінню Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області.

Крім того, до матеріалів справи було подано позивачем лист від 31 жовтня 2019 р. №277059/19 відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області, згідно з яким вказаним органом пенсійного фонду Російської Федерації було відновлено виплату пенсії та щомісячної грошової виплати позивачу з 1 серпня 2019 р. в повному обсязі.

Отже, позивач до цього часу отримує пенсію по старості як громадянин Російської Федерації та щомісячні грошові виплати від Російської Федерації як ліквідатор наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції. Маючи громадянство РФ та України та отримуючи пенсію в РФ, позивач звернувся до відповідача із заявою від 13 серпня 2013 року про призначення пенсії за тим самим видом, і умисно не повідомив пенсійний орган України про отримання пенсії в іншій державі (РФ) та наявність у нього громадянства РФ.

Наведені обставини було встановлено органом ПФУ і їм правильно надано оцінку як таким, що суперечать приписам ч.1 статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки пенсію призначено на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Виходячи з аналізу чинного законодавства України та положень Угоди, суд дійшов висновку, що позивач не має права на одночасне отримання двох пенсій в обох державах, а тому дії відповідача є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд не бере до уваги доводи та аргументи позивача про те, що отримувана ним в РФ пенсія є іншою за видом, ніж та, що він отримує в Україні. В обґрунтування своїх тверджень позивач посилається на лист від 31 жовтня 2019 р. № 277059/19 відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Томській області:

«В соответствии с выплатным делом № 920743 вам установлена пенсия по Государственному пенсіонному обеспечению по старости согласно п.п.2 п.2 ст.10 Федерального Закона от 15.12.2001 №166-ФЗ «О государственном пенсионном обеспечении в Российской Федерации», как «…..принимавшему участие в ликвидации последствий катастрофы на Чорнобыльской АЭС в зоне отчуждения». Данный вид пенсионного обеспечения для принимавшего участие в ликвидации последствий катастрофы на Чернобыльской АЭС в зоне отчуждения не предусмотрен законодательством Украины.» (цитата мовою оригіналу).

Суд зазначає, що незважаючи на певні відмінності в назві та формулюваннях, по суті пенсія позивачу, призначена в Україні, і пенсія, призначена в Російській Федерації, є пенсією одного і того ж виду (за віком/по старості). При цьому в обох державах враховано його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, дії відповідача щодо припинення нарахування і виплати пенсії позивача є правомірними та таким, що відповідають вимогам як законодавства України, так і ст.7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

При вирішенні цієї справи судом взято до уваги правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2019 року в адміністративній справі № 425/1423/16-а (провадження № К/9901/13646/18): «Аналіз зазначених норм свідчить проте, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється. Особа не має права на одночасне отримання двох пенсій в декількох державах».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що наведені позивачем доводи було спростовано відповідачем. При цьому відповідачем доведено суду правомірність та законність дій і рішень, що оскаржувалися позивачем.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного суд визнає, що відповідач, вчиняючи дії та приймаючи рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу діяв відповідно до норм чинного законодавства України, вірно застосувавши законодавство України, та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведене свідчить, що дії відповідача були правомірними. Право позивача не порушено. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, питання про розподіл судових витрат не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, адреса: вул. Ярославська, 40, м. Київ, 04071, код ЄДРПОУ - 22933548.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 24 січня 2020 року