Справа № 440/2759/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 р.Справа № 440/2759/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Старосуда М.І. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 30.09.19 року по справі № 440/2759/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Полтавській області викладене у листі № 29/с-83 від 14 червня 2019 року про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що з урахуванням попередніх виплат складає 39384,24 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної грошової допомоги у відповідності до статті 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду України від 23.09.2019 року вказаного адміністративного позов задоволено частково.

Зобов`язати Головне Управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що з урахуванням попередніх виплат складає 39384,24 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду України від 23.09.2019 року по справі № 440/2759/19, в частині задоволення позову, та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Симоненко звернувся до суду із позовом щодо проходження публічної служби з пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України. Відповідач зазначає, що з 10.01.2019 року позивач достеменно знав про те, що в наказі від 28.12.2018 №650 о/с не була зазначена необхідність виплати різниці одноразової грошової допомоги при звільненні, разом з тим з позовом до суду звернувся лише 29.07.2019 року, тобто через 6 місяців і 19 днів.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в міліції, а після проходження переатестації - в поліції, на різних посадах, що сторонами не заперечується.

16 жовтня 2017 року гр. ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

За результатами розгляду вищевказаної заяви наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2017 року № 516 о/с "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 (0101807), інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Карлівського відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) 31 жовтня 2017 року (а.с. 15).

У листопаді 2017 року позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що склало 39384,24 грн. (а.с. 14).

У подальшому позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з вимогою змінити формулювання причин звільнення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 1640/3395/18, яке набрало законної сили 27 грудня 2018 року, змінено формулювання причини звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Карлівського відділу поліції, шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2017 року № 516 о/с "По особовому складу" в частині його звільнення за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) та ухвалено вважати звільненим ОСОБА_1 зі служби в поліції 31 жовтня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

Вищевказані обставини зумовили звернення позивача до Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою від 17 травня 2019 року про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, та здійснення недоплаченої її частини; а також про нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у відповідності до статті 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

За наслідками розгляду Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області вищевказаної заяви складено лист № 29/С-83 від 14 червня 2019 року, яким позивачу повідомлено про те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 1640/3395/18 на відповідача не покладено обов`язку з виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також зазначено, що у зв`язку із тим, що позивач набув права на пенсію правові підстави для виплати щомісячної грошової допомоги у відповідності до статті 9-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у Головного управління національної поліції в Полтавській області відсутні (а.с. 13).

Не погоджуючись з позицією відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з наявності у ОСОБА_1 права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що з урахуванням попередніх виплат складає 39384,24 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Так, приписами частин першої, другої та третьої статті 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.

Аналіз положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає підстави для висновку, що законодавець передбачив різні правові наслідки для звільнених зі служби осіб залежно від причин їх звільнення.

Позивач отримав одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі частини другої статті 9 Закону № 2262 (як особа офіцерського складу, яка набула права на пенсію за цим Законом, та звільнена зі служби за власним бажанням).

В подальшому формулювання причин звільнення позивача зі служби було змінено у зв`язку із набранням рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 1640/3395/18 законної сили, а відтак підстави вважати, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на підставі частини першої статті 9 Закону № 2262 (як особа офіцерського складу, яка набула права на пенсію за цим Законом, та звільнена зі служби за станом здоров`я) - є достатніми.

Згідно довідки від 12.06.2019 року № 726/115/29/01/2019 позивачу було виплачено одноразово грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що становить 39384,24 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині покладення обов`язку на відповідача здійснити нарахування позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатити недоплачену її частину підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску місячного строку звернення до суду з позовом згідно ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Встановлення адміністративним процесуальним законодавством часових меж реалізації особою її права на судове оскарження обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Аналіз вказаних вище правових норм вказує на те, що початок перебігу строку звернення до суду пов`язаний з наявністю факту обізнаності учасника справи з підставами звернення до суду.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2017 року № 516 о/с "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 (0101807), інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Карлівського відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) 31 жовтня 2017 року (а.с. 15). У листопаді 2017 року позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що склало 39384,24 грн. (а.с. 14).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 1640/3395/18, яке набрало законної сили 27 грудня 2018 року, змінено формулювання причини звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Карлівського відділу поліції, шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2017 року № 516 о/с "По особовому складу" в частині його звільнення за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) та ухвалено вважати звільненим ОСОБА_1 зі служби в поліції 31 жовтня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 1640/3395/18 відповідачем згідно наказу від 28.12.2018 року № 650о/с внесено зміни до пункту наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2017 року № 516 о/с "По особовому складу" в частині визначення пунтку звільнення, а саме пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) на пункт 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Із вищевказаним наказом про внесення змін Симоненко був ознайомлений 10.01.2019 року особисто (а.с.43, зворот).

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що саме з 10.01.2019 року позивач достеменно знав про те, що в наказі від 28.12.2018 №650 о/с не була зазначена необхідність виплати різниці одноразової грошової допомоги при звільненні, разом з тим з позовом до суду звернувся лише 29.07.2019 року.

Згідно змісту наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 30 жовтня 2017 року № 516 о/с "По особовому складу" колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років.

Таким чином, у вищевказаному наказі визначено право ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років та не зазначено, що її розмір становить 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та не зазначено конкретної суми такої виплати. Зміни до наказу в частині визначення права ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за 20 років наказом від 28.12.2018 року №650о/с внесено не було.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що в наказі від 28.12.2018 року №650о/с не повинно було бути вказано про необхідність виплати різниці одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки до цього в наказі від 30 жовтня 2017 року № 516 її конкретний розмір зазначено не було. Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів, щодо обов`язковості зазначення в наказі при звільненні конкретного розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, її розмір визначено в пункті статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" який зазначається в наказі в залежності від підстав звільнення.

Отже, зі змісту наказу від 28.12.2018 року №650 о/с позивач не міг знати, що йому вже відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, ознайомившись 10.01.2019 року зі змістом наказу від 28.12.2018 року №650 о/с позивач, мав сподівання на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у більшому розмірі у зв`язку із зміною підстави для звільнення.

У зв`язку із невиплатою відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні у більшому розмірі у зв`язку із зміною підстави звільнення позивач 17.05.2019 року звернувся із заявою до відповідача.

За наслідками розгляду вказаної заяви Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області складено лист № 29/С-83 від 14 червня 2019 року, яким позивачу повідомлено про те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 1640/3395/18 на відповідача не покладено обов`язку з виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с. 13).

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що саме з листа від 14.06.2019 року № 29/С-83 позивач достеменно дізнався про порушення відповідачем його права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Позивач зазначає, що отримав вказаний лист лише 15.07.2019 року, доказів отримання вказаного листа раніше відповідачем не надано. Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 29.07.2019 року.

Таким чином, ОСОБА_1 не було пропущено місячний строк для звернення до суду, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позову, відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року по справі №440/2759/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року по справі №440/2759/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) М.І. Старосуд О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 24.01.2020 року