Справа № 280/1786/19
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2020 року м. Дніпросправа № 280/1786/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 ( суддя першої інстанції Семененко М.О.) в адміністративній справі №280/1786/19 за позовом Управління поліції охорони в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у навчальному закладі, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Управління поліції охорони в Запорізькій області звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Запорізькій області суму витрат у розмірі 52418,83 грн., понесених у зв`язку з навчанням та утриманням поліцейського у навчальному закладу за період з 05.09.2017 по 03.01.2018.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 провадження у справі №280/1786/19 закрито.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Позивач зазначив, що звертаючись до адміністративного суду з позовною заявою, обґрунтував свою позицію, тим що указані спори підлягають вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівців, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби. Водночас слід зазначити, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів КАСУ, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2017 між позивачем та відповідачем укладено контракт про проходження служби в поліції ОСОБА_1 , відповідно до якого, відповідача прийнято на службу до поліції на посаду поліцейського роти охорони об`єктів та публічної безпеки Олександрівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Запорізькій області строком на 2 роки (а.с.10-12).

Наказом Управління від 09.08.2017 №213 о/с ОСОБА_1 призначено з 28.08.2017 поліцейським роти охорони об`єктів та публічної безпеки Олександрівського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Запорізькій області, з посадовим окладом 1700 гривень, присвоївши йому спеціальне звання рядового поліції, закріпивши за ним спеціальний жетон з індивідуальним номером 0022493 (а.с.6).

12.09.2017 між Управлінням, ОСОБА_1 та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони укладено договір про навчання поліцейського за кошти поліції охорони №938 (далі Договір №938) (а.с.7-9).

Відповідно до положень п.п.1.1., 1.2. Договору №938 навчальний заклад приймає на себе обов`язок за заявкою Управління здійснити проходження Поліцейським первинної професійної підготовки та навчання за професією 5169 Охоронник і кваліфікацією 3-го розряду у період з 05.09.2017 до 03.01.2018, а Управління зобов`язується оплатити вартість такого навчання (а.с.7).

Пунктом 4.4. Договору №938 передбачено, що поліцейський зобов`язаний прибути після закінчення навчального закладу на службу до Управління 04.01.2018 і відпрацювати в підрозділах Управління не менше двох років з дня укладання контракту про проходження служби в поліції (а.с.8).

Пунктом 4.5. Договору №938 передбачено, зокрема, що у разі припинення служби в поліції до закінчення строку уперше укладеного контракту з підстав, визначених підпунктами 5-11 пункту 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію, поліцейський зобов`язаний компенсувати всі витрати понесені Управлінням у зв`язку з проведенням навчання та утриманням поліцейського в навчальному закладі (а.с.8).

Відповідно до п.4.6. вищезазначеного Договору, у разі відмови поліцейського від добровільного відшкодування Управлінню витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку відповідно до чинного законодавства (а.с.8).

Наказом Управління від 30.11.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7.ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію - за власним бажанням. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 20.11.2018, подання Олександрівського МВ УПО від 29.11.2018 (а.с.13).

У зв`язку з тим, що відповідач припинив службу в поліції до завершення обумовленого договором строку і у добровільному порядку не відшкодував понесені позивачем витрати на його навчання та утриманням у навчальному закладі за період з 05.09.2017 по 03.01.2018, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини четвертої статті 5 КАС суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: <…> спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС).

У постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 804/285/16, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, оскільки указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні зазначила, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Також, на підтвердження викладеного висновку 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, та вказала, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладені обставини, спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, що мають значення для справи, при вирішенні питання про відкриття провадження в адміністративній справі, неправильно застосував норми чинного законодавства, у зв`язку з чим ухвала суду відповідно до ст.320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Запорізькій області задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 в адміністративній справі №280/1786/19 скасувати, справу направити для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва