Справа № 620/3703/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3703/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 20.12.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмови старшого державного виконавця Семиразум Євгенія Володимировича та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області здійснювати примусове виконання рішення суду відповідно до виконавчого листа № 620/1690/19, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 22.11.2019;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області скасувати рішення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрити виконавче провадження відповідно до виконавчого листа № 620/1690/19, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 22.11.2019, та повідомити стягувача про виконавче провадження

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з тієї підстави, що резолютивна частина рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення суду. Зазначає, що виконавчий лист виданий саме для здійснення примусового виконання рішення суду, яке боржник відмовляється виконати в добровільному порядку.

Згідно з відзивом на адміністративний позов відповідачем зазначено, що позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області з виконавчим листом № 620/1690/19, виданим 22.11.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом, про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України у перерахунку позивачу, яка викладена у листі від 20.05.2019 № 2055/03/У-12. Вказує, що у зв`язку з тим, що резолютивна частина рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у задоволенні адміністративний позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусове виконання судових рішень немайнового характеру є обов`язком виконавчої служби, натомість державним виконавцем не надано жодних доказів відсутності у виконавчому листі рішення суду зобов`язального характеру, тому такі дії відповідача призводять до невиконання судового рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Чернігівським окружним адміністративним судом 22.11.2019 було видано виконавчий лист № 620/1690/19 про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України у перерахунку ОСОБА_1 , яка викладена у листі від 20.05.2019 № 2055/03/У-12.

28.11.2019 позивач звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

03.12.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Семиразумом Є.В. у зв`язку з тим, що резолютивна частина рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, керуючись пунктом 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення № 14945 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист у справі № 620/1690/19, виданий 22.11.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом, не містить резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 даного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Разом з тим, пункт 7 частини четвертої статті 4 Закону встановлює, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що аналіз положень частини першої статті 4 Закону, якою визначені обов`язкові реквізити виконавчого документа, у взаємозв`язку з частиною четвертою цієї статті, якою визначені підстави для повернення без виконання виконавчого документа, свідчить, що органи державної виконавчої служби та, в окремих випадках, приватні виконавці здійснюють примусове виконання виключно тих судових рішень, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане внаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Разом із тим, з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального акта законної сили такий індивідуальний акт втрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків, за виключенням тих, що пов`язані з його скасуванням. Чинність індивідуального акта, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта владних повноважень, який його прийняв, чи волі інших осіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скасування судом індивідуального акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи в адміністративному судочинстві, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виконавчий лист у справі №620/1690/19, виданий 22.11.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом, не містить резолютивної частини рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, тому відповідачем було правомірно винесено повідомлення від 03.12.2019 № 14945 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що винесення Чернігівським окружним адміністративним судом судового рішення про визнання протиправною та скасування відмови Головного управління Пенсійного фонду України у перерахунку позивачу, яка викладена у листі від 20.05.2019 року №2055/03/У-12 є достатнім для захисту та відновлення порушеного права, при цьому позивачем не доведено протилежного чи наявності будь-яких негативних наслідків або перешкод.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.01.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна