Справа № 520/10846/19
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 січня 2020 р. справа № 520/10846/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр.Московський, б.198/3, м. Харків, Харківська область, Україна, 61082, ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харків, щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , викладене в рішенні Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 30.05.2019 року;

- зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова вчинити певні дії, провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр.Московський, б.198/3, м. Харків, Харківська область, Україна, 61082, ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 07.10.2009 року по 30.10.2018 року повернуто позивачу. За наслідками апеляційного оскаження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року по справі №520/10846/19 залишено без змін.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог з 31.10.2018 року, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.263 КАС України, якою унормовано що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд зазначає, що справа за наслідками апеляційного перегляду ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року надійшла в провадження судді Біленського О.О. 27.01.2020 року.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч.2 ст.263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.2 ст.262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 12.05.1997 року, по досягненні пенсійного віку та наявності 37 років страхового стажу позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон. 28.10.2002 рою позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з 2003 року і станом на час звернення до суду позивач призначеної по закону пенсії не отримує. Позивач зазначив, що не дивлячись на рішення Конституційного суду України від 07.10.2009р.. яке скасувало дискримінаційні норми - п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону про пенсії, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон, органи Пенсійного фонду України на чолі з Пенсійним фондом України, з моменту винесення рішення Конституційним судом України і до сьогоднішнього дня проводять протиправну, дискримінаційну кампанію по дезінформації своїх громадян, які проживають за кордоном, стосовно їх прав на поновлення та призначення пенсій. Тільки 31 жовтня 2018 року на прийомі у адвоката Вадима Меламеда в Ізраїлі, позивачу стало відомо, що він став жертвою обману Пенсійного фонду України і що з 07.10.2009 року він має повне право на пенсію і що немає жодної необхідності чекати створення якого б то не було нового закону або укладення міждержавного договору. В той же день нотаріусом Держави Ізраїль була засвідчена особа позивача та позивач підписав відповідну заяву та довіреність, котрі були посвідчені нотаріально та легалізовані печаткою апостиль. 27.12.2018 року представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, надіслали безпосередньо до відповідача нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву позивача про поновлення пенсії та нотаріально посвідчені копії документів як вказано у супровідному листі. 07.08.2019 року був отриманий лист відповідача №1609/02.11-20-03 від 31.07.2019 року, яким було направлено рішення про відмову в поновленні пенсії №273 від 30.05.2019 року, у відповідності до якого позивачу було відмовлено у поновленні пенсії. Позивач вважає дії відповідача щодо незаконної відмови в поновленні виплати пенсії неправомірними і дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в управлінні з 1997 року та отримував пенсію за віком. За даним управління виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.10.2009 року у зв`язку з неотриманням пенсії протягом 10 місяців. 31.10.2018 року через представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про призначення пенсії. Індустріальним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова за результатами розгляду вказаної заяви було винесено рішення №273 від 30.05.2019 про відмову в поновленні пенсії по інвалідності виходячи з наступного: однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України; особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік); заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником, а представники позивача за довіреністю від 31.10.2018 року не є законними представниками. Також представник відповідача зазначив, що рішення Конституційного Суду України № 25- рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року, а оскільки ОСОБА_1 до 2009 року виїхав на постійне місце проживання за кордон (до 07.10.2009 р.) і Міждержавна Угода про соціальне забезпечення між Україною та Державою Ізраїль не ратифікована, тому виплачувати ОСОБА_1 пенсію в теперішній час, відсутні законні підстави.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 12.05.1997 року, по досягненні пенсійного віку та наявності 37 років страхового стажу позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон.

28.10.2002 рою позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що починаючи з 2003 року і станом на час звернення до суду позивач, призначеної по закону, пенсії не отримує.

За даним відповідача, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено з 01.10.2009 року у зв`язку з неотриманням пенсії протягом 10 місяців.

31.10.2018 року через представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вернувся до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про поновлення пенсії.

Індустріальним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова за результатами розгляду вказаної заяви було винесено рішення №273 від 30.05.2019 про відмову в поновленні пенсії.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІVщодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, суд доходить висновку, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії, проте з визначенням дати її відновлення в межах строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31.10.2018 року через представника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вернувся до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова з заявою про поновлення пенсії, при цьому представник позивача звертався на підставі нотаріально завіреної довіреності з проставленим апостилем. За таких обставин, висновок відповідача щодо порушення позивачем вимог п.1.5 Порядку №22-1 та необхідності особисто звернутися з заявою на поновлення пенсії, суд вважає безпідставним.

Згідно п. 2.8 Порядку при поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

При цьому, суд звертає увагу, що додаткові документи можуть надаватися, а не є обов`язковими, оскільки пенсія позивачу вже була призначена.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано форму звернення за поновленням пенсії, та вказує, що наведені підстави відмови у поновленні пенсії є протиправними.

Також, суд зазначає, що відповідачем допущено надмірний формалізм, що призводить до затягування поновлення порушеного права позивача на відновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №273 від 30.05.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню, внаслідок вказаного відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не поновлення з 31.10.2018 року пенсії ОСОБА_1 . З огляду на наведене, судом встановлено наявність підстав для зобов`язання Індустріального об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова вчинити певні дії, а саме провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 31.10.2018 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31.10.2018 року по справі №160/7699/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання позивача у позовних вимогах на Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, суд зазначає наступне.

Питання індексації пенсії врегульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Відповідно до ч.1,5 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії. Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін поділений на 100 відсотків, що передбачено абз.5 п.4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078.

Відповідно до пункту 5 Порядку індексації сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Крім того зазначається, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Крім того, суд зазначає, що індексація нараховується на одержані доходи громадян, зокрема пенсійні виплати.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок), № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 195, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання індексації та компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр.Московський, б.198/3, м. Харків, Харківська область, Україна, 61082, ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харків, щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 з 31.10.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова №273 від 30.05.2019 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр.Московський, б.198/3, м. Харків, Харківська область, Україна, 61082, ) поновити з 31.10.2018 року нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (пр.Московський, б.198/3, м. Харків, Харківська область, Україна, 61082, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.01.2020 року.

Суддя Біленський О.О.