Справа № 320/5385/19
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2020 року 320/5385/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши в м. Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області №1218-ХХХІХ-VІІ від 16.07.2019 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в селі Пухівка Броварського району Київської області (КОАТУУ: . Зона: 01. Квартал: 58) по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Пухівську сільську раду Броварського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в селі Пухівка Броварського району Київської області (КОАТУУ: . Зона: 01. Квартал: 58) по АДРЕСА_1 згідно з графічним матеріалом в порядку і спосіб передбачений ст. 118 ЗК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.01.2019 він звернувся до Пухівської сільської ради з клопотанням (вх. №1 від 15.01.2019) про виділення йому як учаснику бойових дій земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Як зазначає позивач, у відповідь на його заяву, відповідач листом від 22.01.2019 №34/2-13 повідомив, що на засіданні постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології було вивчено його звернення та були надані рекомендації комісії, згідно яких слід відмовити у наданні земельної ділянки, з тих підстав, що на картографічному матеріалі, доданому до заяви, вказана земельна ділянка, яка відповідно до наявних в сільській раді картографічних матеріалів, знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України, тобто відноситься до земель оборони.

Позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що відповідач не виніс протягом місяця на пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, він звернувся до суду.

Так, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 у справі №320/713/19 Пухівською сільською радою було прийняте рішення від 16.07.2019 №1218-ХХХІХ-VІІ, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням "для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд", орієнтовною площею 0,25 га, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта (бажане місце розташування земельної ділянки згідно графічних матеріалів) вимогам п. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Позивач стверджує, що вказане рішення відповідача є протиправним та прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки таке рішення не містить визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що є порушенням вказаної норми Земельного кодексу України.

Крім того, позивач стверджує, що будь-яких обґрунтованих доказів неможливості надати позивачу дозвіл на розробку проекту документації із землеустрою відповідачем не надано.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що ним правомірно відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, оскільки обрана позивачем земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України та не вилучались з її користування.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що в дійсності вказана земельна ділянка є вільною і відповідач не мав законних підстав для відмови. При цьому, позивач зауважив, що відповідачем не надано суду будь-які належні документи на підтвердження наявного у Міністерства оборони України права користування тією земельною ділянкою, на яку він претендував.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Пухівської сільської ради із заявою, яка зареєстрована відповідачем 15.01.2019 вх. №1, про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована біля СТ "Вега", вулиця Вегівська в селі Пухівка Броварського району Київської області.

До вказаної заяви позивачем додано: копію посвідчення учасника бойових дій, копію паспорта, копію ідентифікаційного коду та викопіювання з кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки.

Листом від 22.01.2019 №34/02-13 Пухівська сільська рада, у відповідь на вказану заяву, повідомила позивача про те, що на засіданні постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології, яке відбулося 21.01.2019 було вивчено звернення ОСОБА_1 та за результатами розгляду даної заяви, керуючись ст. 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 12, 77, 118 Земельного кодексу України, були надані рекомендації комісії - відмовити у наданні земельної ділянки в зв`язку з тим, що на картографічному матеріалі, доданому до заяви, вказана земельна ділянка, яка відповідно до наявних в сільській раді картографічних матеріалів, знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України, тобто відноситься до земель оборони. Відповідно до пункту 2 статті 77 Земельного кодексу України землі оборони можуть перебувати лише у державній власності.

Разом з тим, оскільки на переконання позивача Пухівська сільська рада належним чином не розглянула заяву про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, останній звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 у справі №320/713/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконуючої обов`язки голови Пухівської сільської ради Писаренко Анастасії Григорівни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Виконуючої обов`язки голови Пухівської сільської ради ОСОБА_2 щодо невинесення протягом місяця на пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради питання стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,25 га, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу. Зобов`язано Виконуючу обов`язки голови Пухівської сільської ради Писаренко Анастасію Григорівну винести на найближче пленарне засідання сесії Пухівської сільської ради клопотання ОСОБА_1 від 10 січня 2019 р. щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,25 га, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до графічного матеріалу.

16 липня 2019 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2019 у справі №320/713/19, Пухівською сільською радою розглянуто на сесії заяву ОСОБА_1 від 10.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , згідно з графічним матеріалом та прийнято рішення №1218-ХХХІХ-VІІ від 16.07.2019 (далі по тексту - спірне рішення).

Вказаним рішенням Пухівська сільська рада відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням "для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд", орієнтовною площею 0,25 га, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта (бажане місце розташування земельної ділянки згідно графічних матеріалів) вимогам п. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: а) землі атомної енергетики та космічної системи; б) землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту;в) землі оборони; г) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; ґ) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; е) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; є) земельні ділянки зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ж) земельні ділянки, які закріплені за державними професійно-технічними навчальними закладами; з) земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності; і) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; ї) землі під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у державній власності.

Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 3-5 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у випадку наявності у особи бажання отримати у власність або користування земельну ділянку, вона повинна звернутися до відповідного органу з клопотанням про надання їй земельної ділянки, яке повинно бути розглянуте протягом встановленого строку та за наслідком якого повинно бути прийняте рішення про надання або відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою.

У той же час, частиною п`ятою статті 116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як було встановлено судом, обґрунтовуючи відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по вул. Вегівській в с. Пухівка, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив про невідповідність місця розташування об`єкта (бажане місце розташування земельної ділянки згідно графічних матеріалів) вимогам п. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву наголосив на тому, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України, землі оборони не можуть передаватись у приватну власність громадянам (ст. 84 ЗК України) і сільська рада наділена повноваженнями розпоряджатись землями комунальної власності, а землі оборони віднесені до земель державної власності.

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем такого рішення, суд виходить з наступного.

Як підтверджено матеріалами справи, а саме з листа Укрземпроект від 17.10.1973 №039 вбачається, що до Краснознаменного Київського воєнного округу надсилався план земельної ділянки, відведеної в постійне користування площею 187,5 га в/ч 62979 під спецпотреби із земель Пухівського птахорадгоспу-репродуктору Броварського району, та акт відводу в натурі земельної ділянки.

До листа був долучений акт відводу земельної ділянки в натурі та план вказаної земельної ділянки, документи датовані 1973 роком, та План земельної ділянки, відведеної в постійне користування в/ч 62979 для спецпотреб 187,5 га з землекористування Пухівського племптахорадгоспу, проведено на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 24.07.1973 №504-рс.

Так, розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 24.07.1973 року № 504-рс військовій частині 62979 для спецпотреб із землекористування Пухівського племптахорадгоспу-репродуктору Броварського району відведено в натурі земельну ділянку в селі Пухівка площею 187,5 га.

За Актом відводу в натурі земельної ділянки в постійне, тимчасове користування дану ділянку відведено військовій частині НОМЕР_1 та складено план земельної ділянки.

З Акту інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Пухівської сільської ради вбачається, що землекористувачем в/ч 31941 згідно розпорядження РДА від 17.03.1993 №126 проведена інвентаризація земель в/ч 31941 з використанням облікових статистичних даних: державного звіту 1992 року, згідно якого земельна ділянка в/ч 31941 в адмінмежах Пухівської сільради площею 167,9 га використовується для потреб оборони 133,2 га, не використовується для даних потреб 34,7 га; на час інвентаризації в користуванні в/ч 31941 знаходилось всього 167,9 га земель, в тому числі в постійному користуванні 167,9 га; частина земель пропонується для передачі в народне господарство; в користуванні в/ч 31941 залишається 133,2 га в постійному користуванні.

Згідно експлікації земель Міністерства оборони України, додаток 1 до акту інвентаризації, за станом їх використання в/ч 31941 на території Пухівської сільради всього земель 133,2 га.

Згідно листа командира військової частини НОМЕР_2 , командування військової частини просило клопотати перед ЦКНВ МО України щодо передачі надлишкових земель до користування в народне господарство згідно вказівки Міністра оборони. Згідно інвентаризації земель в 1995 році за в/ч НОМЕР_2 на учбовому центрі с. Пухівка рахується 133,2 га земельної ділянки, з них: передано під настройку садів 63,1 га; залишок землі на учбовому центрі налічує 70,1 га; для проведення занять з особовим складом під час табірного збору для в/ч А-0231 вистачає ділянки загальною площею 5 га; інша ділянка 65,1 га пустує і для занять не використовується. З метою доцільного використання землі пропонується ділянку 5 га, яка відображена на схемі і узгоджена з земельним устроєм Броварського району, залишити за в/ч А-0231 для проведення занять з особовим складом частини, а ділянку 65,1 га передати в народне господарство місцевим органам влади. Долучено ситуаційну схему з позначенням вказаних ділянок площею 5 га і 65,1 га.

Згідно листа від начальника Квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 09.02.1999 №144/1/71 на ім`я заступника командувача сил України, заступника командувача північного ОК, начальника КЕВ м. Києва, останнім надсилався перелік земельних ділянок, що пропонується передати місцевим органам самоврядування, який був затверджений Міністром оборони України 05.05.1999.

Згідно переліку земельних ділянок, що пропонуються до передачі місцевим органам самоврядування, затвердженого 05.02.1999 міністром оборони, в даному списку - переліку під номером 8 зазначено: місто дислокування Київська область, загальна площа земельної ділянки 70,1 га, площа, що пропонується до передачі 65,1 га, хто пропонує до передачі: начальник головного управління інженерних військ. До переліку долучався план із зазначенням місця дислокування земельної ділянки.

Згідно рішення Пухівської сільської ради №250 від 29.12.2001 (ХУІІІ сесія ХХІІІ скликання) з назвою "Про вилучення земельної ділянки в/ч 0231", розглянувши на сесії погодження Міністра оборони України від 5.02.1999 про передачу місцевому самоврядуванню земельної ділянки в/ч 0231 на території Пухівської сільської ради площею 65,1 га та керуючись п. 1 ст. 27 ЗК України, сільська рада вирішила вилучити із землекористування в/ч 0231 земельну ділянку площею 65,1 га земель оборони (військовий полігон) та передати її до земель запасу. Головному спеціалісту Броварського районного відділу земельних ресурсів внести зміни до земельно-облікових документів. Командиру в/ч НОМЕР_3 виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 5,0 га, що залишились в користування військової частини.

Відповідно до Земельного кодексу УРСР, що діяв станом на 1973 рік, усі землі перебували у державній власності. Згідно ст. 157 Земельного кодексу УРСР, що діяв станом на 1973 рік, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та інші військові споруди та які знаходились в управлінні відповідних відомств.

Земельним кодексом УРСР 1990 року закріплено визначення поняття земель оборони як земель, наданих для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств і організацій Збройних Сил України, інших військових формувань та внутрішніх військ.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про військові формування на Україні" від 24 серпня 1991 року №1431-XII було підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, утвореному МО України.

Відповідно до Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" від 10 вересня 1991 року №1540-XII було встановлено, що майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Відповідно до Закону України "Про оборону України" та Закону України "Про Збройні Сили України" створено на базі військ Київського, Одеського, Прикарпатського військових округів, сил Чорноморського Флоту, інших військових формувань, що дислокуються на території України, крім військ, які входять до складу Стратегічних Сил Стримування, Збройні Сили України (пункт 1 Указу Президента України від 12.12.1991 "Про Збройні Сили України").

Згідно ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.

Отже, земельна ділянка, у складі якої знаходяться бажана для отримання позивачем у власність ділянка, яка розташована біля СТ "Вега" по вул. Вегівська в селі Пухівка Броварського району Київської області, була відведена в 1973 році для потреб держави, є землями оборони.

У зв`язку з передачею земельної ділянки на баланс від одної до іншої військової частини (що є структурними підрозділами, підпорядкованими Міністерству оборони України) вказана земельна ділянка не вибула з державної власності, віднесена до категорії земель оборони, її цільове призначення не було змінено у встановленому законом порядку, і станом на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення дана земельна ділянка площею 5 га (враховуючи рішення Пухівської сільської ради від 29.12.2001, коли частину земельної ділянки у порядку, встановленому законом, було вилучено) віднесена до земель оборони, є державною власністю та перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України.

Отже, з наведеного слідує, що на час прийняття спірного рішення за результатами розгляду звернення позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України.

При цьому, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що на момент розгляду вказаної заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою було припинено в установленому порядку право користування Міністерства оборони України даною земельною ділянкою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою є правомірним та відповідає ст. 118 ЗК України щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки, оскільки ч. 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З приводу вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована біля СТ "Вега" по вул. Вегівська в селі Пухівка Броварського району Київської області згідно з графічним матеріалом, то суд зазначає, що вона є похідною від вищезазначеної позовної вимоги, в задоволенні якої позивачу відмовлено, а тому вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись із відповідним клопотанням до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, місце розташування якої відповідатиме вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем було доведено мотивованість та обґрунтованість прийнятого рішення №1218-ХХХІХ-VІІ від 16.07.2019.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.