Справа № 540/2499/19
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2499/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Корабельної районної у місті Херсоні рада (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради від 10.10.2016 р. № 14 в частині відмови в призначенні (відновленні) пенсії з 01.11.2016 р.; від 29.07.2019 р. № 23 в частині призначення (відновлення) пенсії з 01.07.2019 р.; від 12.08.2019 р. № 24 в частині відмови в призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.; від 19.08.2019 р. № 25 в частині відмови в призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є пенсіонеркою та учасником війни, отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 11.08.2014 р. у зв`язку з початком активних бойових дій у районі проведення антитерористичної операції разом з чоловіком довелось виїхати до м.Херсона. 28.11.2014 р. позивач отримала довідку від 14.11.2014 р. № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Вказана довідка мала кінцевий термін дії 30.06.2016 р. ОСОБА_1 30.03.2016 р. разом з чоловіком вимушена була виїхати на тимчасово окуповану частину території України у м.Донецьк, де перебувала до липня 2019 року. Після повернення до м.Херсона позивач 19.07.2019 р. звернулась до відповідача та 23.07.2019 р. отримала довідку від 14.11.2014 р. № 6521-287 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи нової форми з відміткою "Дублікат". 23.07.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян № 3 (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою щодо відновлення пенсійних виплат, проте вказану заяву в порушення п.2 постанови КМУ від 08.06.2019 р. № 365 розглянуто на комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради та винесено рішення від 29.07.2019 р. № 23 про відновлення виплати пенсії з 01.07.2019 р. Вважає, що відповідачем при винесенні рішення порушено вимогу п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2019 р. № 365 (далі - Порядок № 365), щодо призначення (відновлення) або відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, а не з моменту звернення за її відновленням. У зв`язку з прийняттям такого рішення позивач 07.08.2019 р. повторно звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відновлення пенсійних виплат з 01.06.2016 р. Проте, 12.08.2019 р. відповідачем прийнято рішення № 24 про відмову у розгляді заяви ОСОБА_1 на підставі п.15 Порядку № 365. 15.08.2019 р. позивач звернулась до комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради з заявою про прийняття рішення у відповідності до п.12 Порядку № 365. Однак, рішенням комісії від 19.08.2019 р. № 25 відмовлено ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. з причин відсутності позивача за місцем проживання/перебування, що підтверджується актом обстеження від 01.06.2016 р. Вважає рішення від 10.10.2016 р. № 14, від 29.07.2019 р. № 23, від 12.08.2019 р. № 24, від 19.08.2019 р. № 25 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням норм законодавства та без врахування постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.06.2017 р., якою визнано нечинними п.п.7, 8, 9, 13 Порядку № 365 та абз.10 п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 р. № 637.

Ухвалою від 29.11.2019 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її недоліками та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений суддею строк позивача усунула недоліки позовної заяви і ухвалою від 06.12.2019 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для надання відповіді на відзив.

27.12.2019 р. до суду від виконавчого комітету Корабельної у місті Херсоні ради надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію мотивує тим, що положеннями п.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що у разі добровільного повернення до постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніше як за три дні до від`їзду. Зазначає, що при розгляді питання щодо відновлення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. Комісія керувалась Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 08.06.2016 р. № 365 (Порядок № 365). Згідно вказаного Порядку № 365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. Зазначив, що Комісія крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання /перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. Тому, вважає, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до вимог законодавства, а відтак не підлягають скасуванню.

02.01.2020 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої наполягає на задоволенні позовних вимог та вважає, що у відзиві відсутні будь-які аргументи та докази, які б спростовували обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Ухвалою від 08.01.2020 р. призначено судове засідання на 20.01.2020 р. на 09:00 год.

Ухвалою від 20.01.2020 р. за заявою представника позивача здійснено заміну первісного відповідача - Корабельну районну у місті Херсоні раду на належного - виконавчий комітет Корабельної районної у місті Херсоні ради.

Відповідно до заяви представника позивача від 20.01.2020 р. просить розглянути справу в порядку письмового провадження.

У судове засідання, призначене на 20.01.2020 р., відповідач явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Положеннями ч.1 ст.262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.9 ст.205 КАС України).

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 01.08.2014 р. знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області як внутрішньо переміщена особа та до 01.06.2016 р. отримувала пенсію за віком.

Згідно з довідкою від 14.11.2014 р. № позивача взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

У березні 2016 року ОСОБА_1 виїхала на тимчасово окуповану частину території України.

З 01.06.2016 р. ОСОБА_1 припинено виплату пенсії.

Відповідно до витягу з протоколу від 10.10.2016 р. № 14 комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення щодо відмови в призначенні (відновленні) соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 пенсії з 01.11.2016 р. згідно з п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

23.07.2019 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради позивачу видано довідку від 14.11.2014 р. № 6521-287 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з відміткою "дублікат", без зазначення строку дії.

23.07.2019 р. позивач звернулась до Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) щодо поновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі на комісії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради від 29.07.2019 р. № 23 відновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 р.

07.08.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про повторний розгляд на комісії Корабельної районної у місті Херсоні ради питання щодо виплати пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

Фахівцями Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області до управління праці і соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради направлено подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

Відповідно до витягу з рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради від 12.08.2019 р. № 24 подання Херсонського відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області не підлягає розгляду на підставі вимог п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та Положення про комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого рішенням виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради від 15.05.2019 р. № 74.

15.08.2019 р. позивач звернулась із заявою до комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради щодо розгляду питання про призначення (відновлення) соціальної виплати з моменту її припинення, а саме з 01.06.2016 р.

За результатами розгляду вказаної заяви комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради прийнято рішення від 19.08.2019 р. № 25, відповідно до якого у рішення від 12.08.2019 р. № 24 внесено зміни, а саме: відмовлено у призначенні (відновленні) ОСОБА_1 пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р., згідно з п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 (зі змінами), у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, відповідно до акту обстеження від 01.06.2016 р.

Позивач, вважаючи рішення комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради від 10.10.2016 р. № 14, від 29.07.2019 р. № 23, від 12.08.2019 р. № 24, від 19.08.2019 р. № 25 протиправними, звернулась до суду з позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-ІV (далі - Закону № 1058), останній розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Так, згідно матеріалів справи рішення територіального органу УПФУ про зупинення з 01.06.2016 р. виплати пенсії позивачу відповідачем до суду не надано.

Згідно листа ГУ ПФУ у Херсонській області від 19.09.2019 р. № 30/К-ОП-2 за наслідками обміну баз даних Департаменту соціального захисту населення Херсонської ОДА та ГУ ПФУ в Херсонській області отримано інформацію про відсутність позивача за місцем проживання, тому ОСОБА_1 автоматично припинено виплату пенсії з 01.06.2016 р.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно ч.2 ст.14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 р. № 638-IV у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669-VII встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275 затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено і місто Донецьк.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Ні Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV, ні Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. № 1669-VII (далі - Закон № 1669), ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Навпаки, згідно преамбули Закону № 1669, такий відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статті 1 та 2 Закону № 1669 передбачають, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

З 22.11.2014 р. набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7.1 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до ст.12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Як вбачається з листа управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради від 19.11.2019 р. № 6061/13 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.11.2014 р. № є дійсною та діє безстроково.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано до суду доказів скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 14.11.2014 р. № .

Окремо суд вказує, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються Законом № 1058. При цьому, сфера застосування цього Закону розповсюджується на відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить цьому закону.

Відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення умови, норми і порядок пенсійного забезпечення для окремих категорій громадян можуть встановлюватися також виключно Законами України (ч.3 ст.2 Закону № 1058).

Тобто, порядок реалізації гарантованого законом права громадянина на пенсійне забезпечення може бути змінено виключно законом, а не підзаконним актом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація права, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України.

Отже, рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам мають прийматись територіальними органами Пенсійного фонду України та у відповідності до Закону № 1058.

Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 р. у справі № 826/12123/16 (адміністративне провадження № К/9901/57533/18).

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" наведено підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Так, ч.1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу постанов Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 531, від 05.11.2014 р. № 637, від 07.11.2014 р. № 595 слідує, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції.

Проте зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 р. № 8 роз`яснено, що відповідно до ст.ст.8, 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Як вбачається з рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.08.2019 р. № 25, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р., згідно з п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 (зі змінами), у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, відповідно до акту обстеження від 01.06.2016 р., тобто право на отримання пенсії стало залежним від місця проживання позивача, яка є громадянкою України.

Суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 20.12.2018 р. у справі № 826/12123/16 положення п.п.7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз.10 п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 р. № 637 визнано нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили та обмежують внутрішньо переміщених осіб у реалізації їхнього права на пенсійне, соціальне забезпечення, призводять до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку таких осіб, а також порушують принцип рівності, передбачений ст.24 Конституції України.

В силу положень ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує вказані висновки Верховного Суду у даній справі.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач звернулась до суду з пропущенням строків звернення, оскільки дане питання вирішено в ухвалі від 06.12.2019 р., а нових доказів на підтвердження своєї позиції відповідач не надав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення відповідача прийняті не на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України, а відтак позовні вимоги щодо скасування рішень від 10.10.2016 р. № 14, від 29.07.2019 р. № 23, від 12.08.2019 р. № 24, від 19.08.2019 р. № 25 підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, а саме стягнення з відповідача судового збору у сумі 3073,60 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 700 грн., суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З викладеного вбачається, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 р. у справі № 814/698/16.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 28.10.2019 р. № 28/10-19, укладеного між адвокатом Чумаченко М.М. та Якубовською О.В., його предметом є надання правничої допомоги, зокрема адвокат зобов`язується: представляти інтереси клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; збирати відомості про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені Клієнтом; складати всі необхідні процесуальні документи у зв`язку із судовим провадженням в судах всіх юрисдикцій та інстанцій; надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах всіх інстанцій та всіх юрисдикцій (ведення справи).

На підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється клієнту.

Пунктами 4.2 та 4.3 передбачено, що послуги адвоката підлягають сплаті протягом 3-х днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на рахунок адвоката в банківській установі.

На підтвердження отримання гонорару в розмірі 700 грн., представником позивача адвокатом надано до суду копію квитанції про оплату послуг від 02.01.2020 р. № 60, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 02.01.2020 р.

Згідно акта виконаних робіт (наданих послуг) розмір гонорару у сумі 700 грн. складає: усна консультація з вивченням документів - 100 грн., складання адвокатського запиту - 50 грн., складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 50 грн., складання позовної заяви - 300 грн., складання відповіді на відзив - 200 грн.

Суд погоджується зі складовими гонорару на загальну суму 700 грн., оскільки надання цих послуг підтверджується документально, роботу здійснену адвокатом в межах даного позову в повному обсязі, в обумовлений сторонами (позивачем та адвокатом) розмір гонорару відповідає складності справи та є співмірним наданим послугам.

При цьому суд також враховує те, що відповідачем не надано жодних заперечень стосовно неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката. В той же час приписами ч.7 ст.134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що до відшкодування позивачу підлягає 700 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Крім цього, оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, то згідно ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань сплачений судовий збір у сумі 3073,60 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) від 10.10.2016 р. № 14 в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) в призначенні (відновленні) пенсії з 01.11.2016 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) від 29.07.2019 р. № 23 в частині призначення (відновлення) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії з 01.07.2019 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) від 12.08.2019 р. № 24 в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) в призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при виконавчому комітеті Корабельної районної у місті Херсоні ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) від 19.08.2019 р. № 25 в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) в призначенні (відновленні) пенсії за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р.

Стягнути з виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 3073 (три тисячі сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути з виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради (73003, м.Херсон, вул.Суворова, 29, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700 (сімсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бездрабко О.І.

кат.