Справа № 300/2515/19
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р. справа № 300/2515/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, в порушення норм пенсійного законодавства, протиправно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням до стажу періоди роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 12.10.1981 року по 01.07.1995 року в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за рік і шість місяців та з врахуванням відомостей про заробітну плату за період роботи з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року згідно розрахункових листів та архівних особових карток по нарахуванню заробітної плати, виданих архівним відділом Адміністрації м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області Російської Федерації.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 10.01.2020 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.46-50). Просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши на правомірність зарахування позивачу стажу за спірний період в одинарному розрахунку, замість півтора кратного з підстав ненадання строкових трудових договорів на роботу та довідок, які б підтверджували факт укладення таких договорів, що суперечить приписам підпункту "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі". Окрім того, зазначив щодо відсутності в матеріалах пенсійної справи довідки про заробітну плату позивача для обчислення пенсії з врахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року у зв`язку з чим спірний період враховано в нульовому значенні.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 20.06.2012 року отримує пенсію за віком відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 року, що підтверджується протоколом за № 30136 від 21.09.2012 року (а.с.17).

Згідно відомостей, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.08.1975 року (записи №№ 11-17), позивач з 12.10.1981 року по 01.07.1995 року працював газорізальником в будівельно-монтажному управлінні-20 треста "Мегионнефтестрой" (будівельно-монтажне управління-20 треста "Сургутнефтестрой", спеціалізоване будівельно-монтажне управління треста "Когалымнефтеспецстройдорремонт", виробниче об`єднання "Башнефть", виробниче об`єднання "Когалымнефтегаз", акціонерне товариство відкритого типу "ЛУКОЙЛ Когалымнефтегаз", територіально-виробниче підприємство "Когалымнефтегаз" товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь") (а.с.36-39).

Дане підприємство знаходиться в Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області, м. Когалим, який згідно Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року про пільги для осіб, працюючих в цих районах та місцевостях, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року за № 1029 віднесено до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Стаж роботи позивача на вказаному підприємстві підтверджується відповідними записами в трудовій книжці останнього (а.с.36-39), довідкою за № 21/33-2307 від 06.07.2012 року, виданою ТВП "Когалымнефтегаз" ТОВ "ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь", згідно якої підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день постійно в СМУ-20 треста "Мегионнефтестрой" з 12.10.1981 року по 01.07.1995 року газорізальником (а.с.25) та довідками ТВП "Когалымнефтегаз" ТОВ "ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь" від 16.07.2012 року за № 2224 (а.с.26), за № 2225 (а.с.27), за № 2226 (а.с.28) про заробітну плату.

Окрім того, в період з 12.01.1999 року по 30.09.2003 року ОСОБА_1 працював на посаді газорізальника в ТОВ "Север-Нефтегазстрой", про що свідчать записи №№ 20-22 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.08.1975 року (а.с.26-39).

Вказане підприємство знаходиться в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі (м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області).

Судом встановлено, що 20.06.2017 року позивачу проведено перерахунок пенсії, розмір якої обчислено при страховому стажі 39 років 5 місяців, в тому числі робота в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі -30 років 8 місяців та з урахуванням заробітної плати за період з 01.12.1989 року по 30.11.1994 року та з 01.07.2000 року по 31.08.2012 року, при цьому період з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року враховано в нульовому значенні, що підтверджується витягом з Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України: підсистема "Призначення та виплата пенсій" по пенсійній справі ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (а.с.19-24).

01.10.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням у півтора кратному розмірі стажу роботи, який здобув на будівельно-монтажному управлінні-20 треста "Мегионнефтестрой", що знаходиться у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі. Також ОСОБА_1 просив врахувати заробітну плату за період роботи в ТОВ "Север-Нефтегазстрой" з 01.07.2000 року по 31.10.2003 року, яка відображена в розрахункових листах та архівній особовій картці по нарахуванню заробітної плати з 1999-2003 роки, які надані архівним відділом Адміністрації м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області Російської Федерації (а.с.13).

Відповідач, в свою чергу, листом від 23.10.2019 року за №1350/С-15 відмовив ОСОБА_1 у такому перерахунку пенсії, посилаючись на ту обставину, що в трудовій книжці та довідці не зазначено про поширення на позивача пільг щодо обчислення стажу відповідно до пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" чи про факт укладення строкового трудового договору у зв`язку з чим період роботи з 12.10.1981 року по 01.07.1995 року зараховано в одинарному значенні. Крім того, повідомив, що період роботи з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року враховано в нульовому значенні, оскільки позивачем не надавалась довідка про заробітну плату та вказав на відсутність законних підстав для обчислення розміру пенсії на підставі копій розрахункових листів, що надійшли з архівного відділу Адміністрації м. Когалим (РФ) (а.с.14-16).

Вважаючи таку відмову органу пенсійного фонду протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, пунктом 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" якого встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в умовах та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей держави, на умовах укладених ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк більше 5-років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зарахувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пункту 3 Постанови Ради Міністрів СРСР № 148 від 10.02.1960 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зарахування одного року роботи за один рік та шість місяців запроваджено з 01.03.1960.

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 вищезгаданого Указу Президії Верховної Ради СРСР з п`яти до трьох років.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Вказані документи згідно з пунктом 2.7 вказаного Порядку додаються також до заяви про перерахунок пенсії, у випадках, які спричиняють, зокрема, збільшення розміру пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 вищевказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 червня 2018 року (справа № 173/637/17), від 07 лютого 2018 року (справа № 590/871/17), від 03 липня 2018 року (справа № 302/662/17-а), від 25 вересня 2018 року (справа № 554/1723/17), від 10 січня 2019 року (справа № 352/1612/15а).

В матеріалах адміністративної справи наявні трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.08.1975 року (а.с.36-39), довідки, видані ТВП "Когалымнефтегаз" ТОВ "ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь" за № 21/33-2307 від 06.07.2012 року (а.с.25), від 16.07.2012 року за № 2224 (а.с.26), за № 2225 (а.с.27), за № 2226 (а.с.28).

Суд зазначає, що надані позивачем документи не викликають сумнівів щодо факту роботи ОСОБА_1 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі. Достовірність записів трудової книжки ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється. Окрім цього, спору про те, що місцевість, де працював позивач у спірний період, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами немає.

Аналізуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини та встановлені на підставі поданих письмових документів обставини справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 працював в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, надав відповідачу документи, які підтверджують його право на пільгове обчислення пенсії, тоді як надання письмового трудового договору для підтвердження пільгового обчислення страхового стажу не є обов`язковою умовою для пільгового обчислення страхового стажу, а альтернативою у виборі між рядом документів, які підтверджують вказаний стаж.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача час його роботи з 12.10.1981 року по 01.01.1991 року на посаді газорізальника в будівельно-монтажному управлінні-20 треста "Мегионнефтестрой" (будівельно-монтажне управління-20 треста "Сургутнефтестрой", спеціалізоване будівельно-монтажне управління треста "Когалымнефтеспецстройдорремонт", виробниче об`єднання "Башнефть", виробниче об`єднання "Когалымнефтегаз"), із розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В частині стажу роботи позивача після 01.01.1991 року суд також враховує, що відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15.01.1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи в районах Крайньої Півночі.

Згідно із статтею 3 Тимчасової угоди від 15.01.1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статті 1 цієї Тимчасової угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Таким чином, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права. Водночас, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Також, не передбачено пільгове обчислення такого стажу Законами України "Про пенсійне забезпечення" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказана правова позиція також висловлена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 676/7065/14-а.

Виходячи з наведеного суд вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому позов в частині зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача з 01.01.1991 року по 01.07.1995 року не підлягає до задоволення.

Стосовно позовних вимог щодо обчислення пенсії ОСОБА_1 з врахуванням відомостей про заробітну плату за період роботи в ТОВ "Север-Нефтегазстрой", що знаходиться в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року згідно розрахункових листів та архівних особових карток по нарахуванню заробітної плати, виданих архівним відділом Адміністрації м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області Російської Федерації, суд зазначає наступне.

В матеріалах адміністративної справи міститься відповідь архівного відділу Адміністрації м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області Російської Федерації від 16.02.2018 року за № С-152-С-152/3 на запит Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, що перенаправлений на адресу архівної установи ТОВ "ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь" щодо підтвердження заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи в ТОВ "Север-Нефтегазстрой" з 12.01.1999 року по 30.09.2003 року (а.с.29).

Архівним відділом Адміністрації м. Когалим зазначено, що у зв`язку з тим, що неможливо визначити правомірність включення підсумкових сум нарахувань в архівну довідку з підставі відсутності повних відомостей про вид та характер виплат, інформація про заробітну плату за 1999-2003 роки надається у вигляді копій розрахункових листів, архівної особової картки по нарахуванню заробітної плати, а не у формі таблиці.

Також вказаним листом, орган Пенсійного фонду повідомлено про те, що на зберігання в архівний відділ передані тільки розрахункові листи та архівні особові картки по нарахуванню заробітної плати, оскільки особові рахунки по нарахуванню заробітної плати працівникам ТОВ "Север-Нефтегазстрой" за 1999-2003 роки не передавались. Вказано про відсутність в архівному відділі Адміністрації м. Когалим відомостей по кодам видів оплати праці та відрахувань із заробітної плати (та їх розшифрування)за визначені періоди, а дані в архівній довідці відтворюються так як вони викладені в архівних документах.

До листа архівного відділу Адміністрації м. Когалим від 16.02.2018 року за № С-152-С-152/3 додано копії розрахункових листів, архівної особової картки по нарахуванню заробітної плати за 1999-2003 роки, особистої карточка ОСОБА_1 (а.с.30-35) та зазначено, що автентичність виданих на запит виписок засвідчується підписом керівника або уповноваженої посадової особи та печаткою архіву.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії регламентований статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003. Так, згідно з частиною 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з частиною першою статті 44 коментованого Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Пунктом 2.10 Порядку № 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Таким чином, відповідно до змісту наведеної норми архівні установи мають повноваження видавати довідки про заробітну плату для призначення та перерахунку пенсії у випадку ліквідації підприємств та установ та відсутності їх правонаступників.

При цьому вказаною нормою не встановлено обмеження виду та обсягу інформації про заробітну плату (складники, порядок розподілу сум тощо), яку отримував позивач, а також передбачено можливість видачі довідки не за встановленою формою на підставі даних, наявних в архівних фондах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 17 липня 2019 року у справі № 654/1278/17.

Згідно з підпунктом 3.3 пункту 3 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Вказане положення також закріплено у частині 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Також частиною 1 статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.

Отже, у разі сумніву щодо розміру заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, орган Пенсійного фонду має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.11.2019 у справі № 352/819/16-а.

Позивачем з свого боку, як особою, яка звертається із заявою про призначення пенсії за віком, було дотримано усі вимоги чинного на момент подачі заяви законодавства.

На думку суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не було вжито достатніх заходів, зокрема, щодо витребування від ТОВ "Север-Нефтегазстрой" відповідних документів про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року, відповідно до його повноважень, передбачених Порядком та законами.

Суд звертає увагу на ту обставину, що запит територіального органу Пенсійного фонду щодо підтвердження заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи в ТОВ "Север-Нефтегазстрой" з 12.01.1999 року по 30.09.2003 року направлявся до неналежного підприємства, а саме до ТОВ "ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь", яке, в свою чергу, 02.02.2018 року здійснило перенаправлення такого запиту до архівного відділу Адміністрації м. Когалим, що підтверджується відповіддю від 16.02.2018 року за № С-152-С-152/3 (а.с.29).

При цьому, відповідачем жодним чином не доведено того факту, що ТОВ "Север-Нефтегазстрой", де ОСОБА_1 , згідно записів трудової книжки, працював з 12.01.1999 року по 30.09.2003 року на посаді газорізальника, ліквідовано або припинено.

Більше того, як слідує зі змісту листа архівного відділу Адміністрації м. Когалим від 16.02.2018 року за № С-152-С-152/3, ТОВ "Север-Нефтегазстрой" не передавались до архівної установи особові рахунки по нарахуванню заробітної плати працівникам за 1999-2003 роки, що ймовірно свідчить про їх в наявність в самого підприємства.

Судом встановлено, що розрахункові листи та архівна особова картка по нарахуванню заробітної плати, надані архівним відділом Адміністрації м. Когалим містять необхідні відомості стосовно заробітної плати ОСОБА_1 в ТОВ "Север-Нефтегазстрой" за період 2000-2003 роки, що засвідчені уповноваженою особою та скріплені печатками (а.с.30-35).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений права на врахування його заробітку для обчислення (перерахунку) пенсії на підставі розрахункових листів та архівної особової картки по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_1 , виданих архівним відділом Адміністрації м. Когалим через відсутність довідки про заробітну плату (дохід), встановленої форми та, відповідно, нести тягар відповідальності за допущення органом Пенсійного фонду бездіяльності в частині витребування документів від підприємства, де працював позивач, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

Окрім того, суд бере до уваги ту обставину, що період роботи ОСОБА_1 з 2000 року по 2003 рік в ТОВ "Север-Нефтегазстрой", яке знаходиться на території Російської Федерації зараховано до його страхового стажу відповідачем, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає врахуванню при обчисленні пенсії позивачу.

В той же час, суд не може погодитися з доводами позивача щодо дати, з якої потрібно проводити перерахунок пенсії, а саме з 01.07.2019 року, з огляду на таке.

Відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Право на перерахунок пенсії реалізується особою на підставі власного волевиявлення шляхом подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви.

Як встановлено частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною 1 статті 35, частиною 2 статті 38, частиною 3 статті 42 і частиною 5 статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що за перерахунком пенсії позивач звернувся 01.10.2019 року, що підтверджується заявою ОСОБА_1 (а.с.13). Отже, перерахунок пенсії позивачу слід проводити з 01.10.2019 року.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно пунктів 4, 23 частини І Європейської соціальної хартії від 03.05.1996 року, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема, що зменшення розміру належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Суд вказав, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53)

Також, у рішенні по справі "Щокін проти України" Суд вказав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підлягає стягненню частина сплаченого судового збору в розмірі 384,20 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) із врахуванням до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи з 12.10.1981 року по 01.01.1991 року в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року згідно розрахункових листів та архівної особової картки по нарахуванню заробітної плати, виданих архівним відділом Адміністрації м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області Російської Федерації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) здійснити з 01.10.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), зарахувавши до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період роботи з 12.10.1981 року по 01.01.1991 року в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з 01.07.2000 року по 30.09.2003 року згідно розрахункових листів та архівної особової картки по нарахуванню заробітної плати, виданих архівним відділом Адміністрації м. Когалим Ханти-Мансійського автономного округу - Югра Тюменської області Російської Федерації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.