Справа № 425/4192/19
Суддя: Овчаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року Провадження №2-а/425/21/20

Справа №425/4192/19

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участю секретаря Гайворонської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Риндіної Аліни Євгенівни про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Риндіної А.Є. (місцезнаходження юридичної особи: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, буд. 8), в якій просив визнати протиправними дії інспектора поліції при винесенні постанови серії ЕАк №1827845 від 05 грудня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та скасувати зазначену постанову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 грудня 2019 року він рухався на транспортному засобі Skoda SuperB днз НОМЕР_1 з легковим причепом днз НОМЕР_2 , по вул. Об`їзна м. Сєвєродонецьк та Автошляху Р66 був зупинений працівниками поліції. Поліцейський Риндіна А.Є. пред`явила йому вимогу щодо надання документів, а саме водійського посвідчення, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, полісу обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та повідомила, що він рухався без увімкнених фар у темну пору доби, чим порушив Правила дорожнього руху України. Оскільки зупинка його транспортного засобу була незаконною, оскільки правил дорожнього руху він не порушував, то вирішив далі не продовжувати пред`являти документи на вимогу поліцейського. Відповідач, заздалегідь переконана в його вині, не з`ясувавши обставин справи, позбавивши його всіх гарантованих прав і не роз`яснивши їх, в тому числі і права на захист, не розглянувши справу по суті, одразу винесла постанову про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також позивач зазначив, що в постанові відповідач невірно вказала місце розгляду справи та дані його водійського посвідчення. З огляду на викладене, просить визнати дії поліцейського протиправними та скасувати винесену ним постанову у справі про адміністративне правопорушення.

23 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

09 січня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву з підстав, які в ній викладені, та додатково пояснив, що після зупинки його транспортного засобу відповідачем йому, позивачу було озвучено причину зупинки. Він пред`явив відповідачу посвідчення водія, а інші документи, зокрема, реєстраційний документ на причіп, вирішив не пред`являти, оскільки його зупинка відповідачем була незаконною, бо правопорушення він не скоював.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі та долучення до матеріалів справи DVD-R диску з відеофайлами, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши письмові матеріали справи та електронні докази, вислухавши пояснення позивача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

05 грудня 2019 року поліцейським роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області, сержантом поліції Риндіною А.Є. було винесено постанову серії ЕАк № 1827845 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. Згідно спірної постанови, правопорушення полягає в тому, що 05 грудня 2019 року о 15:54 год. в м. Сєвєродонецьку по вул. Силікатна, 10, водій, керуючи транспортним засобом «SKODA SUPERB» днз НОМЕР_1 з причепом, не мав при собі реєстраційний документ на причіп днз НОМЕР_2 , чим порушив п. 2.1. «б» Правил дорожнього руху України - керування транспортним засобом особою без реєстраційних документів на транспортний засіб. Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2011 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 Правил дорожнього руху України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Положеннями пункту 2.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил дорожнього руху України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм органи Національної поліції мають право перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 Правил дорожнього руху України документів, а на водіїв покладено обов`язок мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

На думку позивача, він мав право не пред`являти реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки зупинка його транспортного засобу була незаконною, бо він, позивач не порушував Правил дорожнього руху України, а доказів зворотнього відповідачем не надано.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах чинних законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що поряд зі службовим автомобілем патрульних поліцейських в темну пору доби проїхав автомобіль марки «SKODA» з причепом без ввімкненого ближнього (дальнього) світла фар. Але можливість побачити з яким саме державним номерним знаком відображений причеп на відео відсутня. Сам відповідач заперечує, що на відео відображений його автомобіль з причепом. Таким чином, безумовний та очевидний факт порушення позивачем п.19.1 «а» ПДР України відповідачем не зафіксовано.

На наступному відеофайлі, наданому відповідачем, відображено, що поліцейський повідомила позивачу про те, що причиною зупинки стало те, що він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього чи дальнього світла фар, що позивачем також визнається як в позовні заяві, так і в судовому засіданні. Також поліцейський повідомила позивача про те, що відносно нього буде розглянуто справу за порушення підпункту «б» пункту 2.1. Правил дорожнього руху України, а саме за відсутність реєстраційного документу на причіп, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, роз`яснила йому права, передбачені ст. 63 Конституції України, ч. 1 ст. 268 КУпАП, та склала постанову.

Той факт, що позивач ОСОБА_1 дійсно не пред`явив реєстраційний документ на причіп, визнається позивачем у позовній заяві та в судовому засіданні, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не підлягає доказуванню.

Окремо суд зауважує, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим навіть тоді, коли факт невиконання позивачем вимог п.19.1 «а» Правил дорожнього руху України щодо обов`язку у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги вмикати на механічних транспортних засобах, що рухаються, фари ближнього (дальнього) світла, не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, під час розгляду цієї справи в судовому засіданні позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

За таких обставин, судом встановлено, що у діях позивача, які мали місце 05 грудня 2019 року, був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Посилання позивача на те, що відповідачем було порушено вимоги статей 278, 279, 280 КУпАП та його конституційне право на захист є необґрунтованими, оскільки з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським позивачу було оголошено посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка буде розглядати справу, роз`яснено всі його права згідно Конституції України та КУпАП, надано можливість заявити клопотання, роз`яснено право звернутись за правовою допомогою та ознайомитись з матеріалами справи, однак, позивач будь-яких клопотань не заявляв, пояснень щодо відсутності реєстраційного документу на причіп не надав. Після чого поліцейський оголосила постанову та видала її копію позивачу.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, відповідно до якого складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження, суд зазначає, що з часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, вона прямо передбачає у ч. 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Таким чином, положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, але у зв`язку із зміною законодавства, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення ним адміністративного правопорушення, у тому числі і вирішити там на місці питання, передбачені статтями 245, 268, 278, 279 та 283 КУпАП, немає.

Посилання позивача на те, що місцем розгляду справи відповідач в постанові вказала Попаснянський район, м.Сєвєродонецьк, вул. Силікатна, 10, але зупинка його автомобіля відбувалася в м.Сєвєродонецьку зовсім в іншому місці, не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання вимог п.2.1 «б» ПДР України.

Стосовно тверджень позивача, що в постанові про адміністративне правопорушення невірно зазначено дані водійського посвідчення водія позивача - « НОМЕР_3 », тоді як вірно «НОМЕР_3», суд зазначає, що в даному випадку має місце технічна помилка при складенні відповідачем оспорюваної постанови, яка не впливає на суть вчиненого правопорушення. На думку суду, не може бути скасована обґрунтована і законна постанова у справі про адміністративне правопорушення з одних лише формальних міркувань.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання дій інспектора поліції протиправними суд зазначає, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі порушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дії інспектора патрульної поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією № 1395, що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають розподілу, у справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241, 246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Залишити без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Риндіної Аліни Євгенівни про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а постанову серії ЕАк № 1827845 від 05 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, - залишити без змін.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л. Овчаренко