Справа № 1.380.2019.006072
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.006072
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №118 від 13 вересня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 02 липня 2015 року по 01 жовтня 2015 року. 30 березня 2016 року звільнений з військової служби в запас. Вказує, що під час проходження військової служби неодноразово перебував на обстеженні та лікуванні у Військовій частині НОМЕР_1 з 07.12.2015 року по 25.12.2015 року; в ВМКЦЗР з 19.01.2016 року по 29.01.2016 року, з 03.02.2016 року по 11.02.2016 року у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини. 12 березня 2019 року проходив огляд в Обласній медико-соціальній експертній комісії у місті Львові. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 12ААА №000049 йому встановлена ступінь професійної втрати працездатності у відсотках, що становить 30%.

Позивач зазначає, що після встановлення йому ступеня втрати працездатності звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з письмовою заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак 04 жовтня 2019 року отримав лист-відмову з копією витягу з протоколу №118 від 13 вересня 2019 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка мотивована тим, що згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України від 06.09.2018 року №2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 30.03.2016 року, а 07.03.2019 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Таку відмову відповідача позивач вважає протиправною з підстав, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення ступеня втрати працездатності (07 березня 2019 року) та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. При цьому, наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги і це відповідає принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права та не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Позивач вказує, що на момент встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності (07 березня 2019 року) був чинним абзац третій пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975 від 25 грудня 2013 року, яким визначено, що у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Таким чином, на думку позивача, обмежень строку в три місяці після звільнення з військової служби станом на дату виникнення в нього права на отримання одноразової грошової допомоги (07 березня 2019 року) не існувало.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що абзацом 3 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги передбачено, що у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Вказує, що позивача звільнено з військової служби 30.03.2016 року. В подальшому, 07.03.2019 року, відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною комісією до довідки МСЕК серії 12ААА №000049 позивачу, який на момент встановлення втрати працездатності не був військовослужбовцем, а рахувався особою, звільненою з військової служби, встановлено 30% втрати працездатності. Таким чином, на думку відповідача до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 07.03.2019 року, зокрема, пункт 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Оскільки з дня звільнення позивача з військової служби (30.03.2016 року) до дня встановлення йому 30% ступеня втрати працездатності (07.03.2019 року) минуло більше трьох місяців, відповідач вважає, що з урахуванням вимог пункту сьомого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у поданих через канцелярію суду поясненнях зазначає, що 13.08.2019 року позивач звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

19.08.2019 року Львівським обласним військовим комісаріатом як уповноваженим органом пакет документів, поданих позивачем був направлений до головного розпорядника коштів для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 21 листопада 2019 року відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін та залучено Львівський обласний військовий комісаріат в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій, виданого 19 лютого 2016 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 . Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 02.07.15 року по 01.10.15 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 польова пошта (по стройовій частині) від 30.03.2016 року №65 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира 14 окремої механізованої бригади від 30 березня 2016 року №23-к з військової служби у запас відповідно до підпункту «є» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1 Указу Президента України від 25 березня 2015 року №115/2016 «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період», з 30 березня 2016 року виключено зі списків особового складу частини і з усіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000049 позивачу (дата огляду: 07.03-12.03.2019 р.) встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30% (тридцять), з них: 25% (двадцять п`ять) встановлених 25.05.16 р. Причина втрати професійної працездатності захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини, дата встановлення страхового випадку 15.03.16 р.

12 серпня 2019 року позивач звернувся до Військового комісара Львівського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності 30% (тридцять) з них 25% (двадцять п`ять) встановлено 25.05.16 р. із захистом Батьківщини.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13 вересня 2019 року №118 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки: «Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 р. № 2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 30.03.2016, а 07.03.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби».

Не погоджуючись із вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка наявності чи відсутності правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою ним працездатності без встановлення інвалідності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною дев`ятою статті 16-3 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульована Порядком №975, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 2 Порядку №975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення часткової втрати ступеня працездатності без встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена часткова непрацездатність без встановлення інвалідності, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Як слідує зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000049 позивачу (дата огляду: 07.03-12.03.2019 р.) встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30% (тридцять), з них: 25% (двадцять п`ять) встановлених 25.05.16 р. Причина втрати професійної працездатності захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини, дата встановлення страхового випадку 15.03.16 р.

Також зі змісту долученої третьою особою разом із поясненнями довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000797 вбачається, що позивачу (дата огляду: 24.05-25.05.2016 р. встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25% (двадцять п`ять). Причина втрати професійної працездатності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, дата встановлення страхового випадку 15.03.16 р.

Таким чином, з наведеного слідує, що часткову втрату професійної працездатності позивачу встановлено згідно довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000797 саме 25 травня 2016 року (ступінь втрати працездатності 25% (двадцять п`ять)). Натомість, як позивач так і відповідач помилково вважають, що згідно довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №2 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000049 позивачу встановлено часткову втрату професійної працездатності 07 березня 2019 року, яка й дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги. Однак, з цього приводу суд звертає увагу сторін на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло саме з 25 травня 2016 року, як дня первинного встановлення йому часткової втрати працездатності, що й відповідає вимогам частини другої пункту третього Порядку № 975.

Відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач у спірному рішенні від 13 вересня 2019 року, оформленому Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум єдиною підставою для такої відмови зазначив, що «Згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону (у редакції Закону України від 06.09.2018 р. № 2522-VIII) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 30.03.2016, а 07.03.2019 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби».

Отже, як слідує із наведеного, при вирішенні питання щодо наявності підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності відповідач застосував норму пункту сьомого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, чинній станом на 07 березня 2019 року, яка передбачає, зокрема, право особи, звільненої з військової служби на отримання одноразової грошової допомоги за умови часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності з причин поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби, оскільки саме на вказану дату позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 30% (тридцять).

Проте, на переконання суду, відповідач безпідставно не врахував ту обставину, що згідно довідки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Обласна МСЕК №3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №000797 позивачу з 25 травня 2016 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25% (двадцять п`ять) та у спірному рішенні не навів жодних мотивів такого неврахування. Крім того, суд встановив, що копія вищевказаної довідки супровідним листом від 30.08.2019 року №8686 за підписом ТВО Військового комісара Львівського обласного військового комісаріату полковника Д. Сахацького направлена Директору Департаменту фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги. Відтак, при прийнятті спірного рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач повинен був врахувати зазначену обставину первинного встановлення позивачу 25 відсотків ступеня втрати працездатності ще 25 травня 2016 року та у разі її неврахування зазначити про це у спірному рішенні з наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення часткової втрати ступеня працездатності без встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, а відповідачем при прийнятті спірного рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не враховано всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, суд вважає, що зазначене спірне рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не може вважатися обґрунтованим у контексті норми пункту третього частини другої статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведені у спірному рішенні відповідача підстави для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності не відповідають вимогам пунктів першого, третього, п`ятого, шостого частини другої статті 2 КАС України.

Тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності спірного рішення №118 від 13 вересня 2019 року, оформленого Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, відтак, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовна вимога в цій частині є підставною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого, є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відтак, відповідно до вимог частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12 серпня 2019 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №118 від 13 вересня 2019 року, оформлене Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 серпня 2019 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21.01.2020 року.

Суддя Клименко О.М.