Справа № 320/5551/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року м. Київ № 320/5551/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 4), в якому просить суд, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 12.03.2019,

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 та скасувати рішення відповідача від 09.07.2018 року № 2543/2 про відмову в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи на відособленому підрозділу «Холодна Балка» Макіїввугілля, «Шахта імені С.М. Кірова» ДП Макіїввугілля, ПАТ «Шахтоуправління Донбас»;

- зобов`язати здійснити відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нарахування та виплату пенсії позивачу відповідно до статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, а саме з 27.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про призначення пенсії але 09.07.2018 отримав відмову.

Відповідач аргументував відмову в призначені пенсії відповідно до п.20 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Також Ірпінське об`єднане УПФУ Київської області визначає, що загальний стаж ОСОБА_1 складає 19 років 8 місяців 17 днів та спеціальний стаж по Списку № 1 становить більш ніж 10 років, посилаючись на те, що період роботи на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» з 01.01.2015 по 15.06.2017 неможливо зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу у зв`язку з тим, що за цей період відсутні дані про роботу та нарахування заробітної плати в індивідуальних відомостях про застраховану особу, тобто відсутня плата страхових внесків. Позивач не погоджується з такими висновка відповідача та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду (суддя ОСОБА_2) від 02.11.2018 було відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з проведенням судового засідання, яке призначено на 06.12.2018 року.

06 грудня 2018 року судове засідання відкладено на 10.01.2019.

10 січня 2019 року судове засідання знято з розгляду у зв`язку із звільненням головуючого судді.

В зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 , з посади судді Київського окружного адміністративного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.12.2018 № 4018/0/15-18, на виконання вимог Кодексу адміністративного судочинства України, Положення про АСДС, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (з наступними змінами і доповненнями), Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського окружного адміністративного суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2018, згідно з підпунктом 2.3.50 пункту 2.3 Положення про АСДС, на підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року № 19 було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи із вищевикладених підстав.

Внаслідок автоматизованого розподілу 15.01.2019 матеріали справи були передані для розгляду судді Панченко Н.Д.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року адміністративну справу № 320/5551/18 було прийнято до свого провадження суддею Панченко Н.Д. за правилами спрощеного позовного провадження по справі.

23 листопада 2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивував наступним. 27.07.2017 позивач звернувся до Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення пенсії відповідно до положень ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розглянувши надані документи, управлінням було винесено рішення № 2543 про відмову у призначенні пенсії від 14.08.2017.

Не погодившись з відмовою, позивач звернувся до суду з метою її оскарження. 20.04.2018 по даній справі (№ 810/4637/17) було винесено рішення Київського окружного адміністративного суду, яким зобов`язано управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . Рішення Київського окружного адміністративного суду № 810/4637/17 від 20.04.2018 було виконано, заяву ОСОБА_1 розглянуто повторно та повторно винесено рішення про відмову № 2543/2 від 09.07.2018.

Як зазначає відповідач, відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Враховуючи викладене управління зазначає про необхідність подання довідок про пільговий характер роботи за весь період такої роботи із зазначенням більш розширених даних ніж тих, що містяться у трудовій книжці.

Відповідно до п.3 Постанови КМУ №595 від 7 листопада 2014 року Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям необхідно було забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади . тимчасово не здійснюють свої повноваження в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Таким чином довідки чи інші документи, підготовлені або видані підприємствами, що знаходяться на територіях не підконтрольних українській владі не підлягають розгляду, у зв`язку із не переміщенням вказаних підприємств на територію підконтрольну Україні та відсутністю будь-якої відповідальності за вказану в довідках інформацію.

12 березня 2019 року через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення в яких позивач заперечував проти аргументів відповідача та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

27 червня 2017 року позивач взятий на облік внутрішньо переміщених осіб за адресую проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка № від 27.06.2017 року.

В матеріалах справи наявне рішення № 2543/2 від 09 липня 2018 року з якого вбачається, що на виконання абзацу другого рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року № 810/4637/17 щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 липня 2017 року про призначення пенсії на пільгових умовах за віком, з урахуванням висновків суду, Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV зі змінами, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» та наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV згідно до заяви № 2543 від 27.07.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено в призначенні пенсії.

В обґрунтування рішення відповідач вказує, що періоди роботи ОСОБА_1 в шахті «Холодна балка» з 12.09.1994 по 12.12.1994 за професією учень гірника з повним робочим днем в шахті та з 05.03.1997 по 31.12.1998 за професією гірник 3 розряду з повним робочим днем в шахті неможливо зарахувати до підземних робіт у зв`язку з тим, що відсутні довідки підприємства де має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, ритмічність роботи підприємства та первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка та період роботи на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» з 01.01.2015 по 15.06.2017 неможливо зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу в зв`язку з тим, що за цей період відсутні дані про роботу та нарахування заробітної плати в індивідуальних відомостях про застраховану особу, тобто відсутня сплата страхових внесків.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні, ОСОБА_1 працював на шахті «Холодна Балка», 30 травня 1994 року позивач був прийнятий учнем гірника поверхні, 12 вересня 1994 року позивач був переведений на посаду підземний учень гірноробітника з повним робочим днем в шахті 12 грудня 1994 року був звільнений по ст. 36 Кодексу законів про працю України. З 05 березня 1997 року по 06 лютого 2000 року позивач працював на шахті «Холодна Балка» ДП «Макіїввугялля». З 14 лютого 2000 року по 19 жовтня 2000 року позивач працював в ДВАТ «шахта ім. С.М. Кірова». З 23 жовтня 2000 року по 15 червня 2017 року працював на ПАТ «Шахтоуправління «Донбас».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Закон України Про пенсійне забезпечення №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності не менше 15 років стажу.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічне положення закріплене пунктом1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637) відповідно до якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 зазначеного Порядку також вказує, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, записи про прийняття на роботу та про звільнення провадяться з додержанням певних правил, а саме необхідним є вказівка порядкового номеру запису (графа 1), дата прийняття на роботу/звільнення (графа 2), факт прийняття на роботу із вказівкою посади, відділу, підрозділу тощо/причина звільнення (графа 3), підстава внесення запису - наказ (розпорядження), його дата і номер (графа 4).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

При цьому, приписи законодавства встановлюють, що записи у трудовій книжці підтверджують спеціальний стаж, а уточнюючі довідки підтверджують такий стаж тільки коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Трудовою книжкою позивача підтверджується періоди роботи позивача на шахті «Холодна Балка», 30 травня 1994 року позивач був прийнятий учнем гірника поверхні, 12 вересня 1994 року позивач був переведений на посаду підземний учень гірноробітника з повним робочим днем в шахті та 12 грудня 1994 року був звільнений по ст. 36 Кодексу законів про працю України. З 05 березня 1997 року по 06 лютого 2000 року на шахті «Холодна Балка» ДП «Макіїввугілля». З 14 лютого 2000 року по 19 жовтня 2000 року в ДВАТ «Шахта ім.. С.М. Кірова». З 23 жовтня 2000 року по 15 червня 2017 року на ПАТ «Шахтоуправління «Донбас».

Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону України №1058 та п. 4.2 Порядку №22-1, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

При цьому суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку з проведенням АТО та неможливістю проведенням перевірки періодів роботи, оскільки підприємства розташовані на тимчасово окупованій території України), а тому неможливість проведення перевірки правомірності видачі довідки не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи при його підтвердженні записами у трудовій книжці.

Крім того, частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Стосовно відсутності інформації про сплату страхових внесків суд зазначає наступне.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина 2 статті 20 Закону №1058-IV).

Згідно частини 4 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду.

У разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі днем сплати страхових внесків, згідно частини 9 цієї статті, вважається день списання установою банку суми платежу з банківського рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Статтею 21 Закону №1058-IV встановлено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки, яка містить, зокрема, відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплачених страхових внесків та інші відомості, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат.

Порядок відкриття та ведення персональної електронної облікової картки встановлений "Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562.

Відповідно до статті 22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для, зокрема, обчислення страхових внесків, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях (стаття 24 Закону №1058-IV).

Згідно частини 4 статті 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

За приписами положень статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Крім того, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Тому належним допустимим, достовірним та достатнім доказом факту сплати страхових внесків за позивача як за застраховану особу, є персональна електронна облікова картка застрахованої особи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що невиконання ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» обов`язку щодо своєчасної сплати внесків до Пенсійного фонду України, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 , соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що рішення № 2543/2 від 09.07.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача стосовно здійснити відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нарахування та виплату пенсії позивачу відповідно до статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.

У цій справі розгляд заяви та документів, з урахуванням висновків суду щодо включення до стажу періоди роботи позивача на шахті «Холодна Балка», ДВАТ «Шахта ім.. С.М. Кірова», на ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» не відбувся та не було встановлено дотримання усіх інших умов для призначення пенсії позивачем.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У цей же час суд зазначає, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Таким чином, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача включити до стажу періоди роботи позивача на шахті «Холодна Балка», на шахті «Холодна Балка» ДП «Макіїввугілля», в ДВАТ «Шахта ім. С.М. Кірова», на ПАТ «Шахтоуправління «Донбас»,.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 справа №695/102/17, від 31 жовтня 2018 року справа №757/9476/17-а

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), в якій зазначено, що, оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд також звертає увагу на те, що на рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження. Зокрема, у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі "Класс та інші проти Німеччини" (06.09.1978р.) Суд наголосив: Із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Суд вважає, що у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (п. 56 абз. 2 рішення). Ця ж теза приведена і у Рішенні у справі "Волохи проти України". У справі "Броуґан та інші проти Сполученого Королівства" і "Алтай проти Туреччини" Суд зазначив, що згідно з принципом Верховенства права судовий контроль за діяльністю виконавчої влади є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб`єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля. Зокрема, у справі "Ечюс проти Латвії" Суд акцентує увагу на тому, що захист від свавілля становить сполучну ланку між Конвенцією і принципом Верховенства права.

За загальним правилом, суди повинні дослідити прийняті суб`єктом владних повноважень акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Суду не надано жодних доказів прийняття відповідачем рішення за результатом розгляду звернення позивача, з урахуванням висновків суду.

Тобто відповідачем не ухвалено жодного рішення внаслідок здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, що свідчить про відсутність у суду можливостей для фактично повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскаржуваного адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, та з урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень ст. 9, Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту, який необхідний для відновлення порушеного права, а саме: зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 27 липня 2017 року про призначення пенсії на пільгових умовах за віком, з урахуванням зазначених висновків суду.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 09.07.2018 № 2543/2.

Зобов`язати Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 4) зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу за списком № 1 періоди роботи на відособленому підрозділі «Холодна Балка» ДП «Макіїввугілля», «Шахта імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля», ПАТ «Шахтоуправління Донбас».

Зобов`язати Ірпінське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 4) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 27 липня 2017 року про призначення пенсії на пільгових умовах за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Шевченка, буд. 4) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 січня 2020 р.

Суддя Панченко Н.Д.