Справа № 520/12192/19
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

20 січня 2020 р. № 520/12192/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61000, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 жовтня 2019 року № 358 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів;

- поновити ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2019 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом № 358 о/с від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю (через скорочення штатів) та п.1 ч. 1 (через скорочення штатів) ст. 87 Закону України "Про державну службу". Зазначене звільнення є незаконним, оскільки роботодавцем не були дотримані основні вимоги, а саме: попередити про звільнення не менше ніж за два місяці, запропонувати, за наявності працівникові вакантну посаду; отримати згоду профспілкового органу на звільнення, якщо працівник є членом профспілки, перевірити, чи не має працівник переважного права залишитися на роботі. Враховуючи вищевикладене позивач просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою від 19.11.2019 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 19.11.2019 р. була надіслана позивачу та отримана ним 23.11.2019р.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 19.11.2019 р. була надіслана відповідачу та отримана ним 25.11.2019 р.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 19.11.2019 р. була надіслана третій особі та отримана нею 25.11.2019 р.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою звільнення позивача став наказ Національної поліції України від 05.08.2019 р. № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції". Вказаним наказом в Управлінні зв`язку та телекомунікації скорочено всі 28 посад. Статтею 87 Закону України "Про Державну службу" визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа не скористалася правом, наданим адміністративним процесуальним законодавством України та не надала пояснень у встановлений судом строк.

Керуючись приписами ст.ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що починаючи з 1988 року ОСОБА_1 працював в органам Міністерства внутрішніх справ.

Посвідченням серії НОМЕР_2 від 06.11.2015 р. підтверджено, що позивач є учасником бойових дій.

З 07.11.2015 р. позивач був призначений на одну з керівних посад Управління внутрішніх справ у Харківській області - призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП в Харківській області.

ОСОБА_1 з 27.11.2018 р., державний службовець 4 рангу, був переведений на посаду Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.

Наказом № 358 о/с від 15.10.2019 р. ОСОБА_1 був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю (через скорочення штатів) та п.1 ч. 1 (через скорочення штатів) ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII визначено, що скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Відповідно до визначення, що міститься в п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VIII «рівнозначна посада» - це посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Згідно з ст. 51 Закону №889-VIII посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на 9 груп оплати праці. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У постанові від 17.02.2015 № 21-8а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що у відносинах публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство треба застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Таким чином, до спірних правовідносин застосовуються норми Закону №889-VIII, які мають пріоритет над положеннями трудового законодавства. Норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначають виключно процедуру вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, у частині, що не врегульована цим Законом.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Судом встановлено, що наказом Національної поліції України від 05.08.2019 р. № 783 "Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції" було скорочено 28 посад.

Позивача 15.08.2019 р. було попереджено про можливе наступне припинення державної служби та звільнення з роботи в поліції (а.с. 12).

Згідно із витягом із наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 358 о/с від 15.10.2019 р. позивача було звільнено.

Судом встановлено, що позивачу не була запропонована рівноцінна посада державної служби, а в разі відсутності такої - інша робота (посада державної служби) у цьому державному органі, чим були порушені приписи ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VII.

З цього приводу слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 25.04.2019 р. по справі № 817/76/17 "... Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів".

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що відповідач в порушення ч.3 ст.72 КАС України не обґрунтував правомірність звільнення позивача з роботи та дотримання його прав при звільненні, не довів дотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", при прийняті спірного наказу про звільнення, у зв`язку із чим вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення його на посаді підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 235 КЗпП України при звільненні без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі- Порядок № 100).

Відповідно до абз. 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абз.2 п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110) днем звільнення вважається останній день роботи.

У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 р. №13 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Як встановлено судом, з дня звільнення 16.10.2019 року по день ухвалення рішення у справі тривалість вимушеного прогулу позивача склала 96 днів.

Згідно довідки про доходи № 2188 від 14.11.2019 р. Головного управління Національної поліції в Харківській області розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1264,42 грн. Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 121 384,32 грн.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.2-3 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання даного рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць та в частині поновлення позивача на посаді, із якої його незаконно було звільнено.

На підставі викладеного та, керуючись приписами ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 258, 262, 371 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (61000, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ), третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15 жовтня 2019 року № 358 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 , згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП та п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням штатів.

Поновити ОСОБА_1 на роботі Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2019 року у сумі, яка складає 121 384,32 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді Головного спеціаліста відділу організації мереж електрозв`язку та радіочастотного ресурсу управління зв`язку та телекомунікацій ГУ НП в Харківській області та стягнення на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя Полях Н.А.