Справа № 1.380.2019.002327
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002327 пров. № 857/11081/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року (головуючий суддя Мартинюк В.Я., м. Львів, повний текст складено 13.09.2019) по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов"язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Червоноградський завод залізобетонних виробів» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником, якого є Головне управління ДПС у Львівській області) в якому просило, з рахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття у І-му кварталі 2019 року рішення про списання безнадійного податкового боргу за платежем «орендна плата з юридичних осіб», стосовно якого станом на 28.02.2019 минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, в сумі 46850 грн 32 коп; зобов`язати прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу за платежем «орендна плата з юридичних осіб», стосовно якого станом на 28.02.2019 минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, в сумі 46850 (сорок шість тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 32 коп

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управлінням ДФС у Львівській області щодо неприйняття у І-му кварталі 2019 року рішення про списання безнадійного податкового боргу Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» за платежем «орендна плата з юридичних осіб» стосовно якого станом на 28.02.2019 минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, у сумі 46850 (сорок шість тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 32 коп. Зобов`язано Головне управлінням ДФС у Львівській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу Приватному акціонерному товариству «Червоноградський завод залізобетонних виробів» за платежем «орендна плата з юридичних осіб», стосовно якого станом на 28.02.2019 минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України, в сумі 46850 (сорок шість тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 32 коп. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Приватного акціонерного товариства «Червоноградський завод залізобетонних виробів» 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн сплаченого судового збору.

Окрім того, судом першої інстанції постановлено додаткове рішення у справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 12.09.2019, Головне управління ДФС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку та просить скасувати його і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п. п. 14.1.11 п. 14.1 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - це заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Частиною 1 статті 101 Податкового кодексу України дано визначення безнадійного податкового боргу.

Зокрема, під терміном «безнадійний» розуміється податковий борг платника податку щодо якого минув строк давності, встановлений цим кодексом.

Апелянт зазначає, що ПАТ «ЧЗЗВ» самостійно нараховує орендну плату з юридичних осіб шляхом подачі до органу фіскальної служби розрахунку про нарахування орендної плати з юридичних осіб.

Податковий борг по орендній платі з юридичних осіб існував і в 2014 та 2015 роках позивачем визнається та відповідно нього контролюючим органом вжито заходів щодо стягнення податкового боргу.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 131.2. ст. 131 ПК України При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Відповідно до п. 102.4 ст. 102 ПК України якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Враховуючи, те що контролюючим органом вживалися і вживаються заходи для стягнення заборгованості з позивача, прийняття рішення про визнання боргу є безпідставним.

Окрім того, 04.11.2019 апелянтом подано доповнення до апеляційної скарги, проте таке суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки таке подано з порушенням ч.ч. 1, 2 ст. 303 КАС України, згідно яких особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

У відповідності до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» 15.01.2019 року звернувся до відповідача з листом за №3 в якому просив прийняти рішення про списання безнадійного боргу за платежем «орендна плата з юридичних осіб» щонайменше у сумі 102903 грн. 00 коп. (в тому числі пеня в сумі 31522 грн. 93 коп.), який виник станом на 31.12.2018 року та стосовно якого минув строк давності, встановлений ст.102 ПК України (сплив 1095 денний строк з дня виникнення такого податкового боргу). Відповідач листом від 29.01.2019 за №4056/10/53.-17-11 повідомив позивача про те, що прийнято до розгляду судову справу щодо стягнення податкової заборгованості із ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів», що свідчить про те, що інспекцією не пропущено термін давності для захисту порушених прав щодо стягнення боргу. Відтак, позивачу відмовлено у задоволенні вимог листа щодо прийняття рішення про списання податкової заборгованості.

ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» 30.01.2019 повторно звернувся до відповідача з листом за №33 в якому просив прийняти рішення про списання безнадійного боргу за платежем «орендна плата з юридичних осіб» щонайменше у сумі 109297 грн. 12 коп. (в тому числі пеня в сумі 35622 грн. 62 коп.), який виник станом на 30.01.2019 та стосовно якого минув строк давності, встановлений ст.102 ПК України (сплив 1095 денний строк з дня виникнення такого податкового боргу). Відповідач листом від 14.02.2019 за №7367/10/172-09 повторно відмовив позивачу у задоволенні вимог листа щодо прийняття рішення про списання податкової заборгованості. Зокрема повідомив, що відповідь з цього питання вже була надана у листі від 29.01.2019 за №4056/10/53.-17-11.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів статті 101 ПК України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України).

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Контролюючі органи, згідно з пунктом 101.5 статті 101 ПК України, щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Також, суд першої інстанції вірно врахував, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 за №577 затверджений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, у пункті 2.1 якого визначено, що безнадійним податковим боргом є, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України (підпункт 3 пункту 2.1 Порядку №577).

Відповідно до пункту 3.1 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Пунктом 3.2 Порядку № 577 визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Згідно матеріалів справи станом на 28.02.2019, сума податкового боргу позивача поза межами 1095 днів (борг що виник за період з 30.01.2015 по 30.01.2016 у до 28.02.2016) становить 46850 грн. 32 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючий орган повинен був прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу позивача в розмірі 46850 грн. 32 коп., при цьому, поряд з основною сумою боргу списанню підлягає також і пеня нарахована на суму такого боргу, оскільки дані положення прямо закріплені у пункті 101.1 статті 101 ПК України, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Суд першої інстанції в даній спірній ситуації вірно врахував, що відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії», зазначив, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Згідно цих судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції вірно вважав, що зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав, оскільки борг ПрАТ «Червоноградський завод залізобетонних виробів» в сумі 46850 грн. 32 коп є безнадійним, повторна відмова відповідача у списанні податкового боргу є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року по справі № 1.380.2019.002327 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.М. Судова-Хомюк

Т.І. Шинкар

повний текст складено 20.01.2020