Справа № 826/15749/14
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Київ № 826/15749/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого Григоровича П.О., суддів Каракашьяна С.К., Федорчука А.Б., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом до третя особаОСОБА_1 Міністерство внутрішніх справ України Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області Головне управління МВС України у Донецькій області
провизнання протиправним наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 або Позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - МВС України або Відповідач 1), Краматорського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області (далі по тексту - Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області або Відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Головного управління МВС України у Донецькій області (далі по тексту - ГУ МВС України в Донецькій області або Третя особа), в якому просив:

1. Визнати протиправним наказ МВС України № 1436 о/с від 29.07.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області у званні капітана міліції.

3. Стягнути з Відповідача 1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час роботи з 29.07.2014 по 17.09.2014.

4. Стягнути з Відповідача 1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2014 по день поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначив, що оскаржуваний наказ є безпідставним, оскільки вчинків, що слугували підставою для його прийняття він не вчиняв. Окрім того, Позивач вказав, що зі спірним наказом був ознайомлений лише 17.09.2014, а до цього часу виконував свої посадові обов`язки, проте заробітну плату за період з 29.07.2014 по 17.09.2014 не отримав.

Постановою від 24.12.2014 у справі № 826/15749/14 Окружний адміністративний суд м. Києва позов задовольнив. Постановою від 17.03.2015 Київський апеляційний адміністративний суд змінив вказану постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2014 в частині, а саме: у четвертому абзаці резолютивної частини постанови слова «середній заробіток» змінив словами «грошове забезпечення». У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2014 залишив без змін.

Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 скасовано зазначені постанови судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи таке рішення Вищий адміністративний суд України виходив з того, що для визначення правомірності звільнення особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, підлягає встановленню факт скоєння вчинку (вчинків), що дискредитує звання рядового і начальницького складу.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не було досліджено та надано належної оцінки тому факту, що Позивач після захоплення Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області продовжував проходити службу під керівництвом представників ДНР, що не заперечував і сам ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що вказаним обставинам суди попередніх інстанцій належної правової оцінки не надали, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2015 справа була прийнята до свого провадження суддею Нагорянським С.І.

У зв`язку із припиненням повноважень судді Нагорянського С.І. справу було перерозподілено між суддями Окружного адміністративного суду м. Києва, в результаті чого автоматизованою системою документообігу для розгляду справи визначено суддю Іщука І.О., який ухвалою від 03.03.2016 прийняв справу до свого провадження.

У зв`язку із припиненням повноважень судді Іщука І.О. справу було перерозподілено між суддями Окружного адміністративного суду м. Києва, в результаті чого автоматизованою системою документообігу для розгляду справи визначено суддю Григоровича П.О., який ухвалою від 12.07.2017 прийняв справу до свого провадження.

Позивачем, на викладені в ухвалі від 01.12.2015 висновки суду касаційної інстанції були надані письмові пояснення, в яких він наголосив, що після захоплення Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області він був вимушений ходити на роботу та виконувати покладені на нього державою Україна функціональні обов`язки, оскільки керівництво відділу лишили особовий склад, при цьому не віддавши жодної команди, як діяти.

Також Позивач подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути позов за його відсутності та повністю задовольнити його позовні вимоги, повідомивши при цьому, що наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 03.11.2015 № 331 його було поновлено в ОВС на посаді заступника начальника слідчого відділу Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, проте наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 № 354 його звільнено з ОВС у зв`язку зі скороченням штату.

Представник Відповідача 1 проти позову заперечував, наголошуючи на законності прийнятого МВС України спірного наказу та обґрунтованості звільнення Позивача, оскільки під час службового розслідування відносно Позивача були підтверджені обставини виконання ним незаконних наказів та розпоряджень самопроголошених керівників Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області у період захоплення м. Краматорська з 12.04.2014, дискредитуючи тим самим звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Представником Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області було надано письмові пояснення, в яких він зазначив про правомірність спірного наказу МВС України, яким Позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ, оскільки вважає, що у період окупації м. Краматорська з 12.04.2014 по 05.07.2014, під час перебування у місті незаконних збройних формувань, робота Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області фактично не припинялась та здійснювалась під керівництвом самопроголошених осіб, тож виконання Позивачем у цей час обов`язків у відділ суперечило положенням частини першої статті 10, частини третьої статті 20 Закону України «Про міліцію» та вказувало на свідому зраду інтересам служби, тож рішення про звільнення Позивача було прийнято Відповідачем 1 законно за вчинення ним вчинку, яке дискредитує звання рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. Також, представник Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій просив розглянути справу без участі представника відділу.

Представник ГУ МВС України в Донецькій області у письмових поясненнях по суті позову зазначив, що повністю погоджується з доводами Відповідача 1 та висновками, викладеними в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015. Також, представник ГУ МВС України в Донецькій області подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши у порядку письмового провадження подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив службу у званні капітана міліції на посаді заступника начальника слідчого відділу Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області.

На підставі наказу МВС України від 24.07.2014 № 725 про проведення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області, було проведено відповідне розслідування, за результатами якого складено висновок від 24.07.2014 (далі по тексту - Висновок).

Зі змісту Висновку вбачається, що на виконання листа МВС України від 29.05.2014 № 10384/Чб «Про вжиття заходів реагування до порушників службової дисципліни» ГУ МВС України в Донецькій області було вивчено питання щодо працівників органів та підрозділів внутрішніх справ, які відмовляються виконувати вимоги свого керівництва через політичні переконання.

Установлено хронологію подій під час захоплення будівлі Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області. Так, 12.04.2014 озброєними представниками так званої «Донецької Народної Республіки» захоплено адміністративне приміщення Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області. Зі вказаного періоду і до часу звільнення приміщення військовослужбовцями Національної гвардії України 06.07.2014, окремі службові особи вказаного міськвідділу міліції підтримували стосунки із сепаратистами та відсторонились від виконання покладених на них функціональних обов`язків.

Також, у ході службового розслідування установлено, що заступник начальника слідчого відділу Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області капітан міліції ОСОБА_1 всіляко підтримував самопроголошених керівників міськвідділу та у вказаний період за грошову винагороду прихильникам ДНР видавав інформацію по кримінальним провадженням. В кінці травня 2014 року ОСОБА_1 зателефонував начальнику відділення СВ Краматорського МВ Ясинській А.О. та вказав, що вона відсторонена від виконання обов`язків і він сам буде виконувати ці обов`язки.

З особистих пояснень ОСОБА_1 від 23.07.2014 вбачається, окрім іншого, що будучи обізнаним про захоплення Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, вийшовши на роботу 13.05.2014 він дізнався про нове керівництво відділу, а саме самопроголошене озброєною бандою ополченням ДНР, - начальника, заступника та начальника слідства. Проте, при особистій зустрічі з начальником слідства, ОСОБА_1 запитав у нього про подальші умови роботи, на що отримав відповідь про відсутність до нього претензій, у зв`язку з чим продовжив працювати. Також, у своїх особистих поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що за час перебування Краматорського МВ в окупації він відвідував своє робоче місце та виконував обов`язки, зокрема, по охороні громадського порядку у місті Краматорську.

Окрім того, згідно з даними узагальненої інформації щодо проведеного психофізіологічного інтерв`ю зі співробітниками Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, в ході опитування ОСОБА_1 виявлено протидію, нещирість, надання неправдивих відповідей на значимі питання. Під час опитування встановлена інформація, що на момент представлення нелегітимного керівництва МВ, у провадженні слідчих СВ знаходилась певна кількість справ, які в подальшому були знищені, а грошові кошти незаконно вилучені та передані ОСОБА_2 , який передав їх на підтримку сепаратистського угрупування. Також, відомо, що опитуваний допускав знищення кримінальних справ (шляхом спалення останніх).

З огляду на зазначене, за висновками службового розслідування, зокрема Позивачем допущені порушення положень Конституції, інших законів України та відомчих нормативно-правових актів МВС України з питань дотримання особовим складом дисципліни, законності, недопущення злочинів та інших протиправних дій, а також Присяги працівника органів внутрішніх справ. Також, визнано такими, що підтвердилися відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування.

Наказом МВС України від 24.07.2014 № 783 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ МВС України в Донецькій області» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і молодшого начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, частини третьої статті 3, частини першої статті Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі наказу МВС України від 24.07.2014 № 783, наказом МВС України № 1436 о/с від 29.07.2014 «По особовому складу», Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вважаючи наказ Відповідача 1 № 1436 о/с від 29.07.2014 протиправним, а своє звільнення, - незаконним, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про його скасування та, відповідно, застосування наслідків такого скасування (поновлення на роботі, оплата вимушеного прогулу).

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам (у тому числі поясненням учасників справи), за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано, зокрема, норми Конституції України, Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі по тексті - Закон № 565-XII), Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі по тексту - Положення № 114) та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі по тексту - Дисциплінарний статут), у відповідних редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент проходження Позивачем (капітаном міліції) служби у СВ Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області Закон № 565-XII (стаття 10) визначав, що міліція відповідно до своїх завдань зобов`язана, зокрема: забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок; виявляти, запобігати і припиняти кримінальні правопорушення, вживати з цією метою оперативно-розшукових та профілактичних заходів, передбачених чинним законодавством; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ.

Відповідно до частин першої, третьої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам. Ніхто інший, за винятком уповноважених службових осіб, у передбачених законом випадках не вправі втручатися в законну діяльність працівника міліції.

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 18 Закону № 565-XII).

Згідно з текстом Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 (діяла на момент проходження Позивачем служби в ОВС), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України та складаючи присягу, кожен працівник міліції давав клятву завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність (частина перша статті 25 Закону № 565-XII).

Пунктом 62 Положення № 114 закріплено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до пункту 66 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому, сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.

Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі (стаття 4 Дисциплінарного статуту).

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (стаття 5 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, окрім іншого: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; берегти державну таємницю; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з посади (пункт 6 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту).

За приписами статей 13, 14 Дисциплінарного статуту, Міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

З метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для звільнення Позивача з органів внутрішніх справ стали обставини, встановлені за результатами службового розслідування щодо порушення Позивачем положень Конституції, інших законів України та відомчих нормативно-правових актів МВС України з питань дотримання особовим складом дисципліни, законності, недопущення злочинів та інших протиправних дій, а також Присяги працівника органів внутрішніх справ, внаслідок його роботи на відповідній посаді слідчого відділу Краматорського МВ ГУ МВС України у Донецькій області у період окупації м. Краматорська та захоплення слідчого відділу незаконними збройними формуваннями, і під керівництвом самопроголошених осіб.

Оскільки Позивач не заперечував, а навпаки, у письмових поясненнях, наданих як під час службового розслідування, так і в ході судового розгляду, підтверджував обставини обізнаності зміни керівництва відділу на самопроголошених осіб ДНР та продовження роботи під їх керівництвом, за відсутності інших належних та допустимих доказів на спростування зазначеного, у суду відсутні підстави ставити їх під сумнів.

Окрім того, як вбачається зі змісту узагальненої інформації щодо проведеного психофізіологічного інтерв`ю зі співробітниками Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, в ході опитування ОСОБА_1 виявлено протидію, нещирість, надання неправдивих відповідей на значимі питання. Також, відомо, що опитуваний допускав знищення кримінальних справ (шляхом спалення останніх). Такі обставини Позивачем належними і допустимими доказами на спростовані та письмовими поясненнями не заперечені, як і не надані обґрунтовані пояснення за пропозицією суду на судовий запит від 21.11.2014 № 826/15749/14 щодо фактів вчинення наступних порушень: підтримка самопроголошених керівників Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, видача за грошову винагороду прихильникам ДНР інформації по кримінальним провадженням, знищення кримінальних справ, вилучення з кримінальних справ та подальша передача грошових коштів в підтримку сепаратистського угрупування, отримання від ОСОБА_2 грошової винагороди, які зафіксовані у висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України в Донецькій області.

Виходячи з наведеного в сукупності, враховуючи відсутність підстав у сумнівах щодо обставин, які покладені в основу прийняття спірного наказу № 1436 о/с від 29.07.2014 щодо звільнення Позивача, суд вважає такий наказ правомірним. Відповідно, відсутні підстави для його скасування та застосування наслідків такого скасування (поновлення на роботі, оплата вимушеного прогулу).

При цьому, суд також звертає увагу на те, що до прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали від 01.12.2015, якою були скасовані постанови судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2014 у справі № 826/15749/14 була виконана та наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 03.11.2015 № 331 Позивача поновлено в ОВС на посаді заступника начальника слідчого відділу Краматорського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, тобто фактично було реалізовано предмет спору у дані справі. Проте наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 № 354 Позивача звільнено з ОВС у зв`язку зі скороченням штатів згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» (ліквідовано міліцію та створено поліцію).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи (письмові докази і пояснення), суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідачі належним чином виконали обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді С.К. Каракашьян

А.Б. Федорчук