Справа № 425/43/20
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2020 року Провадження №2-а/425/33/20

Справа №425/43/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Фесенка Євгена Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Фесенка Євгена Сергійовича, яким просив скасувати постанову серія ДП18 № 535679 від 29 грудня 2019 року в справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 126 та частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті, сторони не з`явились, але були повідомлені належним чином. Позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Відповідач подав клопотання, в якому як і позивач, просив справу розглянути без його участі. Відзив на позовну заяву не подав, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, а також в силу положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала у тому, що 29 грудня 2019 року відповідач виніс неправомірну постанову про накладання на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, у зв`язку із тим, що він керував транспортним засобом з непрацюючою правою, а не лівою фарою у темну пору доби, а при перевірці документів на вимогу поліцейського не пред`явив документ зазначений в пункті 2.1. (чинний страховий поліс), оскільки вважав, що для цього немає підстав. Протиправність постанови відповідача полягала і у тому, що під час розгляду справи відповідач не дотримався порядку її розгляду. Тому постанова, підлягає скасуванню.

Позиція відповідача. Відповідач надав в якості доказу диск з аудіо-відеозаписом, яким на його думку, зафіксовані адміністративні правопорушення позивача. Проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог .

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та електронними доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

П`ятого грудня 2019 року, ОСОБА_2 , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху однойменних правил, перебуваючи в статусі поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, зупинив автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , представився, назвав своє ім`я, прізвище та по батькові, а також посаду, повідомив причину зупинки, зокрема те, що водій керує не справним транспортним засобом («права фара ближнього світла не горить») та запропонував водію пересвідчитися в цьому. Пересвідчившись в цьому, ОСОБА_3 погодився із несправністю саме правої фари, та повідомив, що відремонтує свій автомобіль коли доїде додому (а.с. 1-5, диск - а.с. 24).

Після цього поліцейський пред`явив вимогу ОСОБА_4 про надання посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу обов`язкового страхування, але ОСОБА_3 повідомив, що для надання полісу обов`язкового страхування підстав не має, так як поліс може бути перевірений поліцейським та складена постанова за його відсутність лише в разі складання протоколу щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. І оскільки дорожньо-транспортної пригоди не було, запитав за, що відповідач збирається складати протокол. У зв`язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення позивач написав клопотання про відкладення розгляду справи із можливістю її розгляду в місті Рубіжне, оскільки розгляд справи у місті Лисичанську завдасть йому незручності, однак вказане клопотання було відхилено відповідачем та вручено повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції для розгляду справи у місті Лисичанську на 29 грудня 2019 року о 13 годині 00 хвилин (а.с. 1-5, а.с. 9, 12, диск - а.с. 24).

Двадцять четвертого грудня 2019 року ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із письмовим клопотання про місце розгляду справи у місті Рубіжне, проте відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 29 грудня 2019 року, за наслідками якої склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за порушення частини 1 статті 121 та частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 1-5, а.с. 10-11, диск - а.с. 24).

Вважаючи прийняту постанову незаконною ОСОБА_3 подав до Рубіжанського міського суду Луганської області позов (а.с.1-5, 6-7,8,9,10-11,12,13,14,15,16).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із діями та рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

1. Щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП).

В силу положень частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, що головне, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, адміністративним правопорушенням являється тільки така дія (чи бездіяльність), за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Наведені положення, як і висновок суду, повністю узгоджуються з положеннями пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України, відповідно до яких, виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, якщо громадянин вчинив будь-яке діяння, то він підлягає адміністративній відповідальності, якщо таке діяння визначено законом як адміністративне правопорушення, і адміністративне стягнення за нього теж передбачено законом.

Дійсно,частина 1 статті 121 КУпАП передбачає як адміністративне правопорушення, керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється. Однак, застосування даної норми права самостійно неможливе, оскільки за своєю правовою природою, вона, вочевидь, є бланкетною.

Тож відповідач повинен був пересвідчитись у тому, чи дійсно є встановлені правила, які забороняють експлуатацію транспортного засобу при несправності правої фари ближнього світла.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, у пункті 31.4 Розділу 31, містять конкретний перелік технічних несправностей, при наявності яких експлуатація транспортного засобу забороняється.

І, до однієї з таких несправностей відноситься: "не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла" (підпункт в) п.31.4.3 Розділу 31).

Отже, за встановленими правилами, експлуатація транспортного засобу забороняється коли не горить лампа саме лівої, а не правої фари, в режимі ближнього світла.

І тому, тілька така дія становила би склад адміністративного правопорушення.

А оскільки такої дії позивач не вчиняв, складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, в його діянні не має. А доказів того, що 05 грудня 2020 року, у темну пору доби позивач керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою (у якої не горіла лампа в режимі ближнього світла), як це вказано відповідачем у постанові (а.с.8), суду не надано (а.с.1-27).

Тому з огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова, в частині, що стосується частини 1 статті 121 КУпАП є неправомірною, оскільки доказів вчинення описаного відповідачем у постанові діяння ним не надано, і позовні вимоги в частині скасування такої постанови підлягають задоволенню.

2. Щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Дійсно, частина 1 статті 126 КУпАП, передбачає, як адміністративне правопорушення, не пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, застосування даної норми права у всіх без виключення випадках неможливе, оскільки за своєю правовою природою, вона є бланкетною.

Тож відповідач правильно виходив із необхідності застосування положень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

І дійсно, з огляду на положення підпункту а) пункту 2.4. цих Правил, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1. цих же Правил.

Вказане положення кореспондується з пунктом 2.1. Правил дорожнього руху, оскільки останній передбачає обов`язок водія механічного транспортного засобу мати при собі, як мінімум: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування.

Разом з цим суд відзначає, що Правила дорожнього руху є підзаконним нормативно-правовим актом, який за своєю юридичною силою поступається Конституції України та законам України, а це означає, що вказані Правила дорожнього руху повинні відповідати і не суперечити їм. Що дуже важливо, у зв`язку із наступним.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

І, що стосується органів Національної поліції (у тому числі патрульної поліції), то законом, який визначає межі повноважень поліцейських, а також підстави та способи їх діяльності є Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Який, з огляду на положення пункту 1) частини 1 статті 31, відносить до превентивних поліцейських заходів, перевірку поліцейським документів особи.

Але, стаття 32 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає виключний перелік підстав за наявності яких, будь-який поліцейський має право вчиняти таку дію, як вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

А тут, суд не має жодних сумнівів у тому, що посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування є документами, які підтверджують право особи керувати автомобілем.

Наданий відповідачем диск для лазерних систем зчитування, з копією аудіовізуальної інформації про місце події (а.с.24- диск) підтверджує, що відповідач вимагав у позивача пред`явити йому усі вказані документи, у зв`язку із вчиненням позивачем, на думку відповідача, адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП.

І дійсно, положення пункту 1) частини 1 статті 32 Закону України "Про Національну поліцію" дають право поліцейському вимагати в особи пред`явлення вказаних вище документів, але якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Однак, оскільки позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, вимога відповідача до позивача надати йому для перевірки: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування була такою, що ґрунтувалась не на підставі, передбаченої законом. А у такому випадку, обов`язок надати такі документи відповідачу, у позивача не виник.

Як наслідок, суд не може погодитись із тим, що в дії відповідача мала місце вимога, за не виконання якої передбачена адміністративна відповідальність по частині 1 статті 126 КУпАП.

А за таких обставин, оскільки в діяннях позивача 05 грудня 2019 року, були відсутні склади адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, підстав складати постанову у відповідача не було.

І тому, безперечно, позовні вимоги щодо скасування постанови відповідача підлягають задоволенню повністю, а справа про адміністративні правопорушення відносно позивача, на підставі пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП та пункту 3 частини 3 статті 286 і частини 2 статті 9 КАС України, закриттю.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Фесенка Євгена Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову (серії ДП18 № 535679) від 29 грудня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 1 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а також закрити справу про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Суддя Д.С. Коваленко