Справа № 160/12170/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.10.2019 р. №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу досягнення ОСОБА_1 віку 50 років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком, відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 25.07.2019 р., тобто, з часу досягнення ОСОБА_1 віку 50 років.
В обґрунтування позову зазначено, що 22.08.2019р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Проте, у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу було відмовлено, так як пільговий стаж роботи по Списку № 1 підтверджений документально лише 3 роки 11 місяців 19 днів, оскільки, періоди роботи з 22.08.1992р. по 30.09.2003р. та з 01.10.2003р. по 28.05.2005р., позивачу до пільгового стажу за Списком № 1 не було зараховано, у зв`язку з тим, що відповідно до акту перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії від 15.10.2019р. № 761/10.4-13 встановлено, що в наказі про атестацію робочих місць від 17.04.1997р. № 147 «цех по ремонту технологического оборудования (мовою оригіналу) та управління «Мехремрнт» не зазначені, в наказі про атестацію робочих місць від 04.03.2002р. № 127 спеціалізоване управління ремонту та монтажу (СУРМ) не зазначене та за час роботи ОСОБА_1 направлявся на інші дільниці роботи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019р. у даній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали суду 09.12.2019р. на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив,що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято правомірне рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії позивачу за Списком №1, у оскільки, підстав для зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу позивача не має.
У відповідності до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) у період з 13.03.1991 р. по 30.11.1992 р. працював слюсарем-ремонтником з ремонту обладнання в металургійного цеху № 1 цеху по ремонту технологічного обладнання металургійного комплексу на Вільногірському державному гірничо -металургійному комбінаті, з 01.12.1992р. по 30.09.2003 р. працював на Вільногірському державному гірничо -металургійному комбінаті , який був в подальшому перейменований у філію «Вільногірський ГМК» ПАТ «Кримський Титан» на посаді слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання в металургійному цеху № 1 управління «Мехремонт», з 01.10.2003р. по 28.02.2005 р. працював слюсарем-ремонтником дільниці № 1 з ремонту обладнання відділення № 1 металургійного виробництва спеціалізованого управління з ремонту та монтажу у філії «Вільногірський ГМК» ПАТ «Кримський Титан», з 01.03.2005р. по 04.11.2007 працював на посаді слюсаря-ремонтника відділення № 3 металургійного виробництва у філії «Вільногірський ГМК» ПАТ «Кримський Титан» та з 03.10.2008р. по 23.01.2015 р. працював слюсарем чергового та з ремонту обладнання гірничо-транспортного виробництва, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 , копія якої знаходиться у матеріалах справи.
У зв`язку з досягненням позивачем 50 років та відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 22.08.2019р. позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах та іншими документами для призначення пільгової пенсії.
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.10.2019 р. №92 позивачу було відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах за Списком №1, оскільки на думку відповідача, стаж роботи позивача в особливо шкідливих умовах за Списком № 1 складає 3 роки 11 місяців 19 днів, замість необхідних 10 років, так як, відповідач не визнав періоди роботи позивача за Списком № 1 з 22.08.1992 р. по 30.09.2003 р. та з 01.10.2003 р. по 28.05.2005 р., у зв`язку з тим, що відповідно до акту перевірки щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії від 15.10.2019р. № 761/10.4-13 встановлено, що в наказі про атестацію робочих місць від 17.04.1997р. № 147 «цех по ремонту технологического оборудования (мовою оригіналу) та управління «Мехремрнт» не зазначені, в наказі про атестацію робочих місць від 04.03.2002р. № 127 спеціалізоване управління ремонту та монтажу (СУРМ) не зазначене та за час роботи ОСОБА_1 направлявся на інші дільниці роботи.
Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про відмову у призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 протиправним, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII)та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі- № 1058-ІV).
Згідно з частиною першої статті 114 Закону № 1058-ІV та пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XI (у редакції чинний на момент правовідносин) працівники, які зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно з положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або записів в ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 , в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
В пунктах 4.2 та 4.3 наведеного Порядку застосування Списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442(далі - Порядок №442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі - Методичні рекомендації №41).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до положень Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Наведені вище положення свідчать про те, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Відповідно до довідки від 22.06.2016 № 01-23/1093, виданої філією «Вільногірський гірнічно-металургійний комбінат ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», позивач працював повний робочий день на роботах з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 1 в період з 13.03.1991 р. по 30.11.1992 р. на посаді слюсар - ремонтник з обладнання в металургійному цеху № 1 цеху з ремонту технологічного обладнання металургійного комплексу, з 01.12.1992р. по 30.09.2003р. на посаді слюсар - ремонтник по обладнанню у металургійному цеху № 1 управління «Мехремонт», з 01.10.2003 р. по 28.02.2005 р. на посаді слюсар - ремонтник дільниці № 1 з ремонту обладнання відділення № 1 металургійного виробництва спеціалізованого управління зі ремонту та монтажу, з 01.03.2005 р. позивача переведено на посаду слюсар - ремонтник відділення № 3 металургійного виробництва.
Вказана посада відноситься до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2003р.
Судом встановлено, що перша атестація робочого місця позивача за умовами праці була проведена до 25.08.1997 р., а саме, була проведена 17.04.1997 р. (наказ № 147), а друга атестація проведена 04.03.2002 р. (наказ № 127), у зв`язку з чим, суд вважає, що період роботи за Списком №1 з 22.08.1992р. по 30.09.2003р. та з 01.10.2003 по 28.02.2005 р. повинні бути зараховані для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах без будь-яких обмежень.
Суд зазначає, що законодавцем покладений обов`язок своєчасного та якісного проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому не проведення або не своєчасне та неякісне проведення з вини керівників підприємств атестації не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII.
Так, відповідно до правового висновку викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2018 року у справі № 352/547/16-а, від 05.03.2019 року у справі № 679/774/16-а, від 10.06.2019 року у справі № 559/150/17, зазначено, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації».
Також, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 3 роз`яснень Міністерства соціального захисту населення України та Міністерства праці України від 10.05.1994 № 01-3/406-02-2 «Про порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах» право на пенсію на пільгових умовах мають робітники, зайняті виконанням робіт, передбачених Списками №1 і №2, протягом повного робочого дня. Під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій. При цьому, пунктом 7 цих роз`яснень визначено, що у випадках, коли в Списках № 1 і № 2 передбачені робітники, які виконують певні роботи, правом на пенсію на пільгових умовах користуються всі робітники незалежно від назви їх професії, які виконують ці роботи.
У даному випадку, роботи які виконував позивач були роботи з обслуговування та ремонту устаткування з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю кількості радіоактивних речовин (металургійне виробництво), які передбачені Списком № 1 без переліку посад та професій.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.10.2019 р. №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з часу досягнення ним віку 50 років.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України; рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.10.2019 р. №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком, відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 22.08.2019 р. про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із застосуванням положень КАС України, а саме, виходом за межі позовних вимог та обранням іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 384,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.10.2019 р. №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2019 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду Помічник судді 17.01.2020р. Рішення не набрало законнохї сили 17.01.2020р. Помічник судді М.В. Дєєв І.В. Калита І.В. Калита