Справа № 826/9960/15
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 826/9960/15

Провадження № 11-1403апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула матеріали клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року та додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9960/15 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра банк» Ірклієнка Юрія Петровича (далі - уповноважена особа, Фонд, ПАТ «Терра банк» відповідно) та Фонду про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії та

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи та Фонду, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо розгляду її звернень та задоволення її вимог про усунення порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу ОСОБА_1 і поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідачів усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу позивачки шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідачів внести ОСОБА_1 до переліку й реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), запис щодо обліку суми вкладу ОСОБА_1 за договором вкладу «Родинний» від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840 у загальному розмірі 3 тис. 600 доларів США та нарахованих за вкладом відсотків.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 22 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, закрив провадження у справі в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо розгляду звернень позивачки та задоволення вимог про усунення порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу ОСОБА_1 і поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1 ; зобов`язання відповідачів усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу позивачки шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № 89877.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 22 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 27 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року залишила без задоволення, а вказані судові рішення - без змін. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року задовольнила частково, скасувавши вказані судові рішення та ухваливши нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнила частково: зобов`язала уповноважену особу включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, та подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладницю, якій необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840 у національній валюті України в сумі, еквівалентній 1200 (одній тисячі двомстам) доларам США, виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом ПАТ «Терра банк» з ринку та здійснення тимчасової адміністрації. В іншій частині позовних вимог відмовила.

Ухвалами від 06 та 29 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду відмовила в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року та заяви позивачки про встановлення строку на подання звіту про виконання вказаного судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду додатковою постановою від 29 травня 2019 року стягнула з Фонду на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 87 грн 70 коп.

До Великої Палати Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у справі № 826/9960/15, у якому позивачка просить: зобов`язати Фонд подати у визначений судом строк звіт про виконання постанови та додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого та 29 травня 2019 року відповідно; за наслідками розгляду такого звіту вирішити питання про накладення на керівника Фонду штрафу в розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 21 жовтня 2019 року призначила цю справу для розгляду клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у порядку письмового провадження без виклику учасників справи відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи в судовому засіданні за їх участю, а також ураховуючи те, що для розгляду клопотання немає необхідності досліджувати докази.

Клопотання мотивовано тим, що 21 червня та 12 вересня 2019 року позивачка отримала від Фонду листи від 19 червня та 04 вересня 2019 року № 45-036-10411/19 та № 27-036-15401/19 відповідно, згідно зі змістом яких відповідач відмовився виконувати постанову та додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого та 29 травня 2019 року, а відтак наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням указаних судових рішень. Крім цього, позивачка звертає увагу на те, що обов`язок з подання звіту про виконання судового рішення має бути покладено саме на Фонд, а не на його працівника - уповноважену особу на здійснення ліквідації в неплатоспроможному банку. На думку позивачки, так звані уповноважені особи перебувають з Фондом у трудових відносинах, повністю йому підлеглі та підзвітні, діють виключно в інтересах Фонду та на виконання його волі, навіть якщо діють від імені неплатоспроможного банку. У свою чергу, саме Фонд несе повну відповідальність за наслідки дій (бездіяльності) чи рішень таких уповноважених осіб відповідно до частин першої, восьмої статті 35 Закону № 4452-VI. Окрім того, так звані уповноважені особи Фонду не є посадовими особами органу влади, органу місцевого самоврядування чи іншого державного органу, а відтак позбавлені адміністративної процесуальної правосуб`єктності згідно з приписами статті 43 КАС України. Позивачка також зазначає, що Фонд - це юридична особа публічного права, яка не є органом влади, органом місцевого самоврядування чи іншим державним органом, а є державною спеціалізованою установою, на яку законом покладено певні функції, зокрема виведення неплатоспроможних банків з ринку (владна управлінська функція), а також забезпечення виплат гарантованого відшкодування вкладникам таких банків (надання послуг обмеженої фінансової гарантії відповідно до спеціального законодавства). Відтак обов`язок подання звіту про виконання судового рішення має бути покладений саме на Фонд, який є відповідачем у цій справі.

У додаткових поясненнях до клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень ОСОБА_1 зазначила, що існує виключна правова проблема у сфері примусового виконання судових рішень, боржниками в яких є так звані уповноважені особи Фонду, тому просить за наслідками розгляду цього клопотання викласти відповідний правовий висновок.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вказане клопотання позивачки не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» звернув увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24-27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

Крім того, у пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошує, що завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року№ 1404-VIII «Про виконавче провадження»; далі - Закон № 1404-VIII).

При цьому в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону № 1404-VIIIурегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, якою визначено особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва видав ОСОБА_1 виконавчі листи з виконання постанови та додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого та 29 травня 2019 року відповідно у справі № 826/9960/15 (а. с. 6, 7, т. 2).

У додаткових поясненнях до клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень позивачка зазначила, що повідомленням державного виконавця від 24 вересня 2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання. Таке повернення мотивоване тим, що виконавчий лист, виданий Окружним адміністративним судом міста Києва на примусове виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 826/9960/15, нібито не відповідає вимогам Закону № 1404-VIII, а саме: боржник, зазначений у виконавчому документі, за кодом ЄДРПОУ та адресою місцезнаходження не відповідає особі, відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За таких обставин позивачка повторно пред`явила виконавчий лист до примусового виконання, а також одночасно звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відділ ДВС) у порядку, встановленому статтею 287 КАС України (адміністративна справа № 640/19475/19).

Повідомленням державного виконавця від 11 жовтня 2019 року виконавчий лист знову повернуто стягувачу без прийняття до виконання з інших мотивів, а саме: до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Терра банк» як юридичної особи, а відтак банк вважається ліквідованим, а функції Фонду з його ліквідації припиненими. Повідомленням також запропоновано стягувачу звернутися до суду для приведення виконавчого документа у відповідність до вимог Закону № 1404-VIII.

За таких обставин позивачка також оскаржила до Окружного адміністративного суду міста Києва ці дії державного виконавця з повторного повернення виконавчого листа шляхом подання нового адміністративного позову до відділу ДВС у порядку, встановленому статтею 287 КАС України (адміністративна справа № 640/20964/19). Проте ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року в зазначеній вище справі позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху через несплату судового збору.

З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року у справі № 640/19475/19 за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС про визнання протиправним і скасування рішення відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/85203326). Крім цього, Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 13 грудня 2019 року у справі № 640/20964/19 за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС про визнання протиправним і скасування рішення задовольнив апеляційну скаргу позивачки: скасував ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року про повернення позовної заяви та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції(http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/86330995).

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у справі № 826/9960/15 шляхом зобов`язання Фонду подати у визначений судом строк звіт про виконання судових рішень, оскільки Окружним адміністративним судом міста Києва розпочато судовий контроль за виконанням судових рішень у цій справі в порядку, встановленому статтею 287 КАС України.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду не вважає прийнятною вимогу позивачки щодо викладення за наслідками розгляду клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у цій справі відповідного правового висновку щодо виключної правової проблеми у сфері примусового виконання судових рішень, боржниками в яких є уповноважені особи Фонду, з огляду на таке.

У КАС України чітко визначено випадки, у яких перегляд судових рішень (залежно від категорії справи) здійснює саме Велика Палата Верховного Суду, а також підстави такого перегляду в окремих випадках.

За нормами частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

Отже, нормами КАС України не передбачено підстав для пред`явлення учасником справи безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду вимоги про викладення правового висновку щодо виключної правової проблеми, тому у Великої Палати Верховного Суду як суду касаційної інстанції на стадії виконавчого провадження немає повноважень для вирішення такої вимоги.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 248, 346, 347, 382 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року та додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9960/15 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра банк» Ірклієнка Юрія Петровича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк В. С. Князєв

Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов Л. І. Рогач

М. І. Гриців О. С. Ткачук

Д. А. Гудима В. Ю. Уркевич

Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська

О. Р. Кібенко