Справа № 820/4987/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 р. м. ХарківСправа № 820/4987/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О. (повний текст складено 12.12.19) по справі № 820/4987/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного територіальне управління юстиції у Харківській області, в якому просив:

- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Харківській області вжити заходів відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду № 820/5259/17 від 20.02.2018 про примусове виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у адміністративній справі № 820/5259/17;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Харківській області моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 позов залишено без розгляду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотримання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 відкрито у спрощеному провадженні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2018 скасовано зазначену ухвалу, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

31.10.2018 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху у зв`язку із не наданням позивачем до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, та надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з моменту отримання ухвали.

Ухвалою суду від 20.11.2018 позов повернуто позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків зазначених в ухвалі суду від 31.10.2018.

19.12.2018 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду скасовано зазначену ухвалу, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

05.02.2019 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду провадження у справі поновлено та ухвалою від 21.02.2019 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 31.10.2018.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 апеляційну скаргу позивача задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 по справі № 820/4987/18 скасовано. Адміністративну справу повернуто для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2019 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом протягом десяти днів.

Позивачем було надано до Харківського окружного адміністративного суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 адміністративний позов залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався з 05.03.2018 (з дати коли дізнався або повинен був дізнатися про своє порушене право) до вищестоящого органу зі скаргами, та зворотного суду не довів, а звернувся за захистом свої прав до суду лише після спливу чотирьох місяців, що також зазначено позивачем у позовній заяві, а отже відсутні причини поважності пропуску позивачем строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовною вимогою про зобов`язання вжиття заходів відповідачем відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду № 820/5259/17 від 20.02.2018 про примусове виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у адміністративній справі № 820/5259/17 лише 25.06.2018.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведеного вбачається, що строк для звернення до суду з позовом до виконавця становить десять днів та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Як свідчать встановлені вище обставини справи, предметом заявленого позивачем адміністративного позову є протиправна бездіяльність відповідача.

Слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення посилався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з дати (05.03.2018) відкриття виконавчого провадження № 55926127, оскільки пройшло більше чотирьох місяців.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем оскаржується не постанова про відкриття виконавчого провадження № 55926127, а бездіяльність відповідача, яка полягає у не вжитті заходів державного виконавця, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду № 820/5259/17 про примусове виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі № 820/5259/17.

Згідно з частиною 4 статті 270 КАС України днем бездіяльності є останній день встановленого законом строку, в який мало бути вчинено дію або прийнято рішення.

У постанові Верховного суду України від 13.06.2017 у справі № П/800/490/15, зазначено, що «Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі передбачено статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем отримано листи від 24.04.2018 та 02.05.2018 від Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області на виконання судового рішення. Проте, позивач не вважає їх належним виконанням постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 у справі № 820/5259/17 у виконавчому провадженні ВП № 55926127, очікуючи від державного виконавця дій щодо примусового виконання постанови суду, зокрема у відповідності до вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для обчислення строку звернення до суду з моменту винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, адже позивачем оскаржується не дії чи рішення посадових осіб органу виконавчої служби, а їх бездіяльність.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши підстави залишення позову без розгляду, дійшов висновку, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин, які є визначальними для вирішення питання як щодо дотримання строків звернення до суду так і щодо наявності підстав для поновлення такого строку.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

З огляду на те, що оскаржена бездіяльність відповідача носить характер триваючої, колегія суддів дійшла висновку про те, що відлік строку звернення до суду починається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав.

Відповідні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі № 522/15009/15.

В той же час, незважаючи на неодноразове висловлення відповідачем своєї позиції щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, матеріали справи не містять наданих ним доказів належного обгрунтування, що позивачу було відомо або повинно було бути відомо про ймовірну бездіяльність відповідача з виконання судового рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не пропущено встановлений процесуальним законом строк звернення до суду.

Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, судова колегія також звертає увагу, що право на звернення до суду є конституційним правом кожної особи, яке є непорушним та гарантується державою, і відповідно до ч.1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України, і до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права позивача на судовий захист.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно, оскаржену ухвалу про залишення позову без розгляду не можливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст.242 КАС України, що зумовлює наявність підстав для її скасування та направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 по справі № 820/4987/18 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 21.01.2020.