Справа № 221/7767/19
Суддя: Безрук Т. В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 221/7767/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, вказуючи, що 19.09.2019 року інспектором поліції УПП в Київській області Борисенком П.В. було винесено постанову ЕАК 153340 про притягнення його до адмінвідпоівдальності по ст.132-1 КУпАП, якою на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 510 грн. У постанові вказано, 19.09.2019 р. об 11.42 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF CF 75.360 державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом державний номер НОМЕР_2 на автодорозі Київ- Харків перевозив великогабаритний вантаж без сигнальних щитків та без наліпок обмеження швидкості, чим порушив п.22 ПДР України - порушив правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Під час винесення постанови інспектор поліції не вказав, який саме підпункт пункту 22 ПДР України він порушив; сигнальні щитки, відповідно до вимог п.30.3 ПДР України, необхідно встановлювати лише у разі перевезення негабаритних вантажів, габарити яких виступають за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря. Однак для встановлення розмірів габаритів працівник поліції замірів не здійснював, тому доказів розміру вантажу не надав.

З постановою він не згодний, оскільки її винесено з порушенням вимог законодавства, вантаж, який він перевозив, відповідав встановленим нормам, у постанові працівник поліції не зазначив, яку норму п.22 ПДР було порушено, доказів перевищення габаритних розмірів вантажу не надав, чим порушив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року за № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», відповідно до вимог якої, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів, тому вважає, що постанову винесено незаконно та просив її скасувати.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, подав відзив на позов, у якому просив у позові відмовити та зазначив, що заперечує проти позовних вимог позивача, оскільки постанову складено у відповідності з нормами чинного законодавства. Пунктами 20, 21 постанови КМУ № 30 від 18.01.2001 встановлено обов`язок водіїв транспортним засобів встановити розпізнавальні знаки обмеження швидкості руху на великогабаритному та великоваговому транспортному засобі та у разі перевезення вантажу, який виступає за габарити транспортного засобу попереду чи позаду більш як на 1 метр або з боків більш як на 0,4 м. від його переднього чи заднього габаритного ліхтаря, позначити сигнальними щитками «негабаритний вантаж» розміром 400*400 мм з нанесеними на них по діагоналі світловідбивними смугами завширшки 50 міліметрів білого і червоного кольору, які встановлюються попереду та позаду вантажу, а також ліхтарями: попереду - білого, позаду - червоного кольору ( не менш ніж по два), з боків- оранжевого кольору ( не менш ніж по чотири з кожного боку), які розміщуються на крайніх зовнішніх частинах негабаритного вантажу.

Під час руху таких транспортних засобів має бути увімкнено ближнє світло фар, задні габаритні ліхтарі та встановлені розпізнавальні знаки, передбачнені п.30.3 ПДР України: сигнальні щитки або прапорці розміром 400 мм* 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються, а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду- білого кольору, ззаду- червоного, збоку- оранжевого. Знак розміщується на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більше, ніж це передбачено п.22.4 Правил. При цьому, у відзиві представник відповідача посилається й на порушення позивачем п.22.6 ПДР України.

На підтвердження провини позивача на місці зупинки транспортного засобу було зроблено відеозапис, який підтверджує факт перевищення понад встановлені ПДР України норми габаритів транспортного засобу. Вказував, що під час розгляду справи він діяв у межах своїх повноважень, відповідно до вимог законодавства, тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні та просив у позові відмовити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1535340 від 19.09.2019 р. об 11.42 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом DAF CF 75.360 державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом державний номер НОМЕР_2 на автодорозі Київ- Харків перевозив великогабаритний вантаж без сигнальних щитків та без наліпок обмеження швидкості, чим порушив п.22 ПДР України - порушив правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Вказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку, у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок доказуванняв адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

За положеннями ст.132-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягаються особи у разі порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними.

Пунктом 22 ПДР України встановлено правила перевезення вантажу. У постанові про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності не вказано, який саме пункт ст.22 ПДР України він порушив, що свідчить про скоєння ним правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП.

За положеннями п.2,4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 25 вказаних вище Правил забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у п.4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

За спеціальними правилами, згідно п.22.5 ПДР України, здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 3 частини 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» визначено поняття великовагових та великогабаритних транспортних засобів - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Пунктом 4 тієї ж частини Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

За пунктом 7 Порядку, місцем здійснення габаритно-вагового контролю є спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Пунктами 5-1 та 10 Порядку встановлено два види габаритно - вагового контролю: документальний габаритно-ваговий контроль ( визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу) та точний габаритно-ваговий контроль (визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному пункті).

Як передбачено частиною 3, 15 Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Частиною 20 Порядку встановлено, що належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних визначається за результатами габаритно-вагового контролю, здійсненими посадовими особами та/або працівниками Укртрансбезпеки або її територіальних органів.

З доданого представником відповідача до відзиву дозволу № 23883 від 11.09.2019 р., виданого департаментом патрульної поліції перевізнику ТОВ «Азов Транс Сервіс» на право перевезення великогабаритних вантажів автомобілем DAF CF 75.360 державний номер НОМЕР_1 встановлено, що габарити транспортного засобу становлять 22/3,49/4,49 (довжина/ ширина/висота),тобто, перевищують вказані у п.22.5 ПДР України розміри.

З наданого представником відповідача відеозапису на підтвердження викладених у відзиві заперечень проти позову встановлено, що позивач під час розмови з особою, яку не видно на відео, погоджується встановити знаки на автомобілі, але хто та особа та з яких підстав він мав встановлювати знаки - визначити не можливо через короткий час запису. При цьому, візуально також не можливо встановити на відеозапису розміри транспортного засобу, а габарити вантажу, що попали до кадру, візуально не перевищують розмірів транспортного засобу, на якому він знаходиться. Через відсутність запису, що передував розмові водія з особою, що вела запис, не можливо встановити, чи стосується наданий представником відповідача відеозапис саме того правопорушення, який оспорює у даному випадку позивач, чи ні.

Рішенням Верховного Суду від 18.07.2019 р. по справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17), визначено, що п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Отже, якщо із відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Однією з підстав (у сукупності) для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності може бути «не повідомлення про проведення зйомки на боді-камеру» (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі № 524/832/17, адміністративне провадження № К/9901/23762/18 (ЄДРСРУ № 83104486).

За висновком Верховного Суду від 18.07.2019 р. по справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, вказує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У даному випадку відповідач, на якого законом покладено обов`язок доказування вини позивача, у протоколі не вказав, який саме пункт ст.22 ПДР України порушив позивач, не надав достатніх належних та допустимих доказів вини позивача, не надав належних доказів на підтвердження доводів про безпідставність позовних вимог та про підтвердження його вини, що свідчить про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, тому такі дії є незаконними, а постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.8-10, 77, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 2 роти 1 батальйону УПП Київської області Борисенка П.В. серії ЕАК № 1535340 від 19 вересня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Безрук