Справа № 0840/2935/18
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 грудня 2019 року Справа № 0840/2935/18 провадження ПРДМ/280/6/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, вчинених суб`єктом владних повноважень, - відповідачем, на виконання рішення суду у справі, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 по справі №0840/2935/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 по справі №0840/2935/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 скасовано та прийнято нову постанову. Позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 8 протоколу від 18.08.2017 №87 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням раніше виплаченої суми. В інших позовних вимогах відмовлено.

26.04.2019 позивачем отримано виконавчий лист.

12.08.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі на виконання рішення суду по справі № 0840/2935/18. Заява обгрунтована тим, що Міністерство оборони України проігнорувало мотиви і доводи суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 20.03.2019 та прийняло протиправне рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу. На підставі викладеного, просить задовольнити заяву в порядку ст. 383 КАС України.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.08.2019 заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі на виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявнику.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року в адміністративній справі № 0840/2935/18 скасовано. Направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.08.2019, поданої в порядку ст. 383 КАС України.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 19.12.2019.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2019 призначено заяву ОСОБА_1 до розгляду на 27 грудня 2019 року.

У судове засідання представник заявника (позивача) не прибув, клопотанням від 27.12.2019 вх. №46361 просить суд розглядати заяву у порядку письмового провадження, на задоволенні заяви наполягає.

Представник відповідача у судове засідання 27.12.2019 також не прибув. 26.12.2019 через канцелярію суду подано клопотання про перенесення розгляду заяви на інший час, у зв`язку із залученням представника відповідача до участі цього дня в іншому судовому засіданні у м. Кропивницький.

Розглянувши подане клопотання суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 383 КАС України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини четвертої статті. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд, дослідивши матеріали справи, заяви, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилами статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Наведена норма кореспондується із положеннями статті 370 КАС України, згідно якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Також, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Як зазначалося вище, згідно резолютивної частини постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 по справі №0840/2935/18 зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Заявником до матеріалів справи долучено засвідчену копію Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 № 76.

В пункті 22 вказаного протоколу зазначено наступне: «На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 за справою № 0840/2935/18: скасувати пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.08.2017№ 87; відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 ( Запорізький ОВК ), якого 27.04.1989 звільнено зі строкової служби та 24.02.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ №0280786 від 03.03.2015), а 20.03.2017 під час повторного огляду органами МСЕК - особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ №0823145 від 20.03.2017)».

Відмова мотивована тим, що заявнику призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності (24.02.2015) а саме 182 700,00 грн. Також зазначено, що відповідно до п.2 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підпункту 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 18.05.2017 № 335) розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів ІІ групи з числа звільнених зі строкової військової служби становить 90-кратний прожитковий мінімум встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

На підставі викладеного, комісія дійшла висновку про те, що у зв`язку зі змінами у законодавстві підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги немає.

Разом з тим, Міністерство оборони України не врахувало, що у мотивувальній частині судового рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що «відповідач зобов`язаний здійснити призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням раніше виплаченої суми.».

Таким чином, з огляду на правовий статус Міністерства оборони України як суб`єкта владних повноважень по відношенню до позивача, як громадянина України, який за наслідками судового захисту вправі очікувати на своєчасне та у повному обсязі поновлення порушених прав з боку державних органів, суд вважає, що оформлене пунктом 22 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 № 76 рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги прийнято всупереч як мотивувальній так і резолютивній частині рішення суду, яке набрало законної сили, адже не враховує викладені у такому судовому рішенні висновки.

Таким чином, дії Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги без урахування висновків суду суперечать п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відтак, заява позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, в заяві ОСОБА_1 просить суд зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Однак, суд зазначає, що по суті це є позовною вимогою, яка вже розглянута судом у справі № 0840/2935/18 та відносно неї прийнято рішення по суті. Тому, в цій частині заяви суд відмовляє.

Як вже було зазначено вище, згідно ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 249 КАС України визначають, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви представника позивача лише в частині та відповідно необхідність її часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 249, 256, 294, 295, 383 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, вчинених суб`єктом владних повноважень, - відповідачем, на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 22 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 14 червня 2019 року №76.

В іншій частині в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Копію окремої ухвали направити Міністерству оборони України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Встановити Міністерству оборони України місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та вжиті заходи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її постановлення.

Суддя Л.Я. Максименко