Справа № 640/19395/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Справа № 640/19395/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у справі

за позовом державного підприємства

«Луцький комбінат хлібопродуктів №2»

до Департаменту державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України,

Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції

у Волинській області,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: Державне агентство резерву України,

державне підприємство «Сетам»

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державне агентство резерву України, державне підприємство «Сетам» про:

- визнання протиправними дій Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Луцького РВДВС ГТУЮ у Волинській області щодо реалізації майна, оформлення результатів електронних торгів, переходу права власності на майно ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», а саме: лоту № 375464 (будівля котельні з приміщеннями соціально-побутового призначення /літера Л-2/, загальною площею 289,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Франка, 46) та лоту № 375432 (прохідний пункт, магазин «Продтовари» /літера К-1/, загальною площею 210,0 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк вулиця Франка, будинок 46);

- зобов`язання зупинити електронні торги та зняти майно з реалізації;

- визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невжиття всіх передбачених чинним законодавством заходів щодо зупинення незаконної реалізації майна державного підприємства, що призведе до нанесення державі значних збитків.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що такий спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, а також з того, що майно позивача не підлягало реалізації на підставі норм Законів України «Про управління об`єктами державної власності» та Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», але станом на час розгляду справи право власності на майно позивача, а саме за лотом № 375464 (будівля котельні з приміщеннями соціально-побутового призначення /літера Л-2/, загальною площею 289,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Франка, 46) та лотом № 375432 (прохідний пункт, магазин «Продтовари» /літера К-1/, загальною площею 210,0 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк вулиця Франка, будинок 46) вже перейшло до інших осіб (переможців електронних торгів), тому права позивача підлягають захисту в іншій спосіб, ніж звернення з цим позовом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позову, наполягаючи на тому, що майно, яке було протиправно виставлено державним виконавцем на аукціон та реалізовано, не підлягало відчуженню, відповідно до чинного законодавства, що позивач та Державне агентство резерву України подавали скарги на дії державних виконавців щодо продажу такого майна, але права та інтереси позивача не захищені, а майно незаконно продано.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Луцьким РВ ДВС та Департаментом ДВС подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідачі просять відмовити в її задоволенні, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта.

Крім того, Луцький РВ ДВС у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить суд виключити зі справи Державне агентство резерву України як третю особу, оскільки воно, за твердженням Луцького РВ ДВС, не має відношення до спірних правовідносин.

Від інших учасників справи у строк, установлений судом, відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Від позивача і третьої особи - Державного агентства резерву України надійшли клопотання про відкладення розгляду цієї справи, у задоволенні яких протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 відмовлено.

Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, державне підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» віднесено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, визначеного Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», який втратив чинність на підставі Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

На примусовому виконанні у Луцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження № 57212311.

02.08.2019 постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області описано та накладено арешт на майно ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», а саме: будівлю котельні з приміщеннями соціально-побутового призначення /літера Л-2/, загальною площею 289,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Франка, 46 та прохідний пункт, магазин «Продтовари» /літера К-1/, загальною площею 210,0 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк вулиця Франка, будинок 46.

13.08.2019 постановою головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення ринкової вартості вказаного вище майна.

11.09.2019 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області надійшов звіт про оцінку будівель та споруд.

13.09.2019 вказані об`єкти передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів до Волинської філії Державного підприємства «Сетам».

Зазначені постанови державного виконавця про накладення арешту та опису майна, про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та звіт про оцінку майна позивачем до суду не оскаржено.

Станом на час розгляду справи право власності на зазначене вище майно Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2», а саме: лоту №375464 (будівля котельні з приміщеннями соціально-побутового призначення /літера Л-2/, загальною площею 289,6 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Франка, 46) та лоту 375432 (прохідний пункт, магазин «Продтовари» /літера К-1/, загальною площею 210,0 кв.м. за адресою: Волинська область, місто Луцьк вулиця Франка, будинок 46) перейшло до інших осіб (переможців електронних торгів).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо реалізації вказаного майна, оформлення результатів електронних торгів, переходу права власності на таке майно ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» до інших осіб, а також вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо невжиття всіх передбачених чинним законодавством заходів щодо зупинення незаконної реалізації майна державного підприємства, звернувся з цим позовом до адміністративного суду.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті першому частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

У частині першій статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно і пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, то зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 розділу X Порядку реалізації арештованого майна).

Відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 826/367/16.

Колегія суддів встановила, що спірне нерухоме майно вже було реалізовано державним виконавцем на торгах і право власності на нього набули інші особи. Тому, при вирішенні заявлених у цій справі позовних вимог перед судом постане питання щодо визнання чи скасування прав таких осіб (набувачів майна) як нових власників і добросовісних набувачів спірного майна.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши сутність (характер) спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що спір у цій справі не має ознак публічно-правового, оскільки стосується порушеного майнового права позивача та майнових прав інших осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого права, який до того ж, не розв`яже спір між ним та особами, які набули право власності на спірне майно.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 810/497/18 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає обов`язковому врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З огляду на це та враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що цей спір не підсудний адміністративному суду, а підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, апеляційний суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» («Занд проти Австрії») визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги відповідача Луцького РВ ДВС щодо необхідності виключення третьої особи - Державного агентства резерву України, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції при постановленні ухвали при залучення вказаної особи до участі в цій справі, судове рішення може стосуватися її прав та інтересів. При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідач не оскаржив таку ухвалу суду першої інстанції у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 49 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи було неповно встановлено обставини справи та порушено правила предметної юрисдикції, регламентовані статтею 19 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, апеляційна скарга державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державне агентство резерву України, державне підприємство «Сетам» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: