Справа № 560/2450/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2450/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

20 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Шидловського В.Б. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року (ухвалене у м. Хмельницькому 15 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, яка виявилася у не поновленні ОСОБА_1 , як учаснику війни, права на 50% знижку на оплату комунальних послуг (газу, електроенергії та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання без обмежень її норм та без урахування середніх норм споживання без обмежень її норм та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї з 18.03.2019;

- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради поновити ОСОБА_1 , як учаснику війни, право на 50% знижку на оплату комунальних послуг (газу, електроенергії та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання без обмежень її норм та без урахування середніх норм споживання без обмежень її норм та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї з 18.03.2019.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 26.04.2018 управлінням праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради та має право та пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Після отримання вищезазначеного посвідчення, позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради з проханням надавати пільги на оплату житлово-комунальних послуг у відповідності до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

16.07.2018 позивач отримав відповідь, згідно якої відповідач зазначив, що у зв`язку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України", Кабінет Міністрів України, прийняв Постанову №389 від 04.06.2015, якою Затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Вказаний Порядок поширює свою дію, зокрема на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законами України в тому числі Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Пільги, зокрема на комунальні послуги, надаються за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Оскільки дохід сім`ї ОСОБА_1 перевищує 2470 грн на місяць, позивач не маю права на отримання пільги.

В подальшому позивач повторно звернувся до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради з вимогами призначити пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, однак листом №8753 від 04.10.2018, йому було відмовлено з тих самих підстав.

19.06.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити заходи передбачені чинним законодавством, в межах компетенції управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради щодо призначення ОСОБА_1 , пільги на оплату за користування комунальними послугами в розмірі, передбаченому пунктом 5 статті 14 Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

04.07.2019 на вказане звернення позивача управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради надало відповідь про відмову у призначенні відповідної пільги з посиланням на Закон України від 28.12.2014 № 76-VІІІ та Постанову КМУ від 04.06.2015 № 389.

Позивач вважає, що відповідач допускає протиправну бездіяльність, яка виявилась у не поновленні права позивача, як учасника війни, на 50% знижку на оплату комунальних послуг протиправною, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не поновленні ОСОБА_1 права, як учасника війни, на 50% знижку на оплату комунальних послуг (газу, електроенергії та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання без обмежень її норм та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї з 19.03.2019.

Оскільки внаслідок визнання неконституційними відповідних положень законів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII та "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, які обмежували право позивача на пільгу щодо 50-процентної знижки з плати за користування комунальними послугами, право на отримання вказаної пільги відновлено з 19.03.2019. Відтак, з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача відновити позивачу пільгу, встановлену частиною 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, з 19.03.2019.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (Закон №3551-ХІІ).

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII статтю 14 Закону №3551-XII доповнено частиною 6 (підпункту 1 пункту 9 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII), за змістом якої 50-процентна пільга на оплату житлово-комунальних послуг надається за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрав чинності з 01.01.2015, норми цього Закону в частині врахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї при наданні пільг набули чинності з 01.07.2015.

Рішенням Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII (справа про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей) від 18.12.2018 №12-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема: підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частину 6 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ.

Пунктом 2 цього Рішення встановлено, що визнані неконституційними положення законів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII та "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України зазначив, що встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність вказаного Закону, підриває довіру до держави (абзац 2 пункту 5).

Конституційний Суд України вважає, що соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту (абзац 3 пункту 5).

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 (справа про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей) встановлено, що в зв`язку з тим, що, зокрема: підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частина 6 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ - втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, застосуванню підлягатиме, зокрема, частина 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Отже, визнані неконституційними положення законів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII та "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ визнані неконституційними Рішенням Конституційним Судом України від 18.12.2018 №12-р/2018 втратили чинність 18.03.2019. Відповідно, з 19.03.2019 застосування підлягають положення частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ, чинної до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Пунктом 5 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ встановлено, що учасникам війни надаються пільги з 50-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Отже, з 19.03.2019 позивач має право на вказані пільги, а відповідач допускає протиправну бездіяльність, яка полягає у не поновленні ОСОБА_1 права, як учасника війни, на 50% знижку на оплату комунальних послуг (газу, електроенергії та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання без обмежень її норм та без урахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї з 19.03.2019.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Шидловський В.Б. Кузьменко Л.В.