Справа № 539/4661/19
Суддя: Даценко В. М.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/4661/19
Провадження № 2-а/539/14/2020
21 січня 2020 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
у складі:головуючого судді Даценка В.М.,
за участю секретаря Шрейтер С.О.,
представника позивача Орленка Р.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Германа Василя Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Германа В.М. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
З такою постановою позивач не погоджується, оскільки вона прийнята без зясування всіх обставин у справі. Позивач зазначає, що не вчиняв жодних дій з метою подачі неправдивих відомостей. Так, з метою придбання вказаного автомобіля позивач звернувся до свого друга ОСОБА_2 , якому передав кошти в сумі 1800 Є. В свою чергу ОСОБА_2 після придбання автомобіля в Литовській Республіці отримав договір купівлі-продажу та інші супровідні документи та передав їх для оформлення брокеру. Жодних документів, в тому числі й митної декларації ІМ40ДЕ № UA205040/2018/030949, позивач не підписував, відомостей до неї не заносив, а так само особисто не подавав до органів ДФС таких документів.
Причини, за яких відповідні органи Литовській Республіці надали відомості про продаж цього автомобіля за ціною 4 800 Є йому невідомі.
Відтак, позивач вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення.
Крім того, позивач зазначає, що при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності були грубо порушені його процесуальні права, оскільки його не викликали для розгляду цієї справи, а тому він був позбавлений права на захист.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Орленко Р.Е. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, поважні причини неявки суду не вказав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому до початку розгляду справи надав відзив на позов, згідно якого позов не визнав повністю, просив відмовити в його задоволенні.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням (ст.486 МК України).
Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення; закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.
Митним кодексом України також встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).
Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (ст.491 МК України).
Таким чином, наведеними вище нормами законодавства встановлено обов`язок уповноваженого органу (посадової особи) в кожному конкретному випадку з`ясувати питання про те: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, такий орган (посадова особа) повинні з`ясувати наявність чи відсутність підстав для порушення справи про порушення митних правил, які визначені статтею 491 МК України, та наявність чи відсутність доказів у справі про порушення митних правил.
Відповідно до ст.485 МК України, порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.
Диспозиція ст.485 МК України, передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом або уповноваженою ним особою, оскільки на момент подачі декларації декларант (уповноважена ним особа) повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб`єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п.8 ч.1 ст.4 та ч.8 ст.264 МК України, може бути лише декларант або уповноважена ним особа.
При вирішенні питання щодо наявності/відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 МК України слід також врахувати норми законодавства, які регулюють питання митного оформлення товарів (транспортних засобів).
Відповідно до ст.10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 485 Митного кодексу, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.
Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого ст.485 Митного кодексу України) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).
Частиною 1 ст. 266 Митного кодексу України визначені обов`язки декларанта та уповноваженої ним особи, серед яких, зокрема, здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.
Так, згідно з ч.1 ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною другою ст.264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом із митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, установлених цим Кодексом, декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою ст.335 МК України, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їхні копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.
Згідно до ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.
З наданих суду матеріалів вбачається, що вказаний автомобіль був придбаний позивачем у компанії «UAB VYTA» за ціною 1800 Євро, що підтверджується наданим суду договором (а.с.23).
Відповідно до норм МК України саме цей документ є основним документом в підтвердження митної вартості товару.
Саме така митна вартість товару і була зазначена в декларації в графі 42, як фактурна вартість, тобто ціна товарів, які переміщуються через митний кордон України, зазначена в рахунку (рахунку-фактурі, рахунку-проформі тощо) або іншому документі, що визначає вартість товару (Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012р. N 65).
Жодних відомостей, які б могли свідчити про недійсність такого документу, його підробку, тощо, суду не надано. На такі обставини не посилається і відповідач у справі.
Також судом встановлено, що за результатами проведеного опрацювання звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів до нього було встановлено, що вказаний автомобіль був проданий компанією «UAB VYTA» позивачу за ціною 4800 Євро.
Підтвердженням цього факту є рахунок-фактура від 02.11.2018 року, одноособово складений продавцем. Інших доказів в підтвердження вини позивача відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Всупереч вказаної норми, незважаючи на наявність суперечливих доказів у справі, не навівши мотиви, за якими були відхилені докази позивача, порушуючи принципу всебічного та об`єктивного розгляду справи, оскаржуваним рішенням відповідача позивач був притягнений до адміністративної відповідальності.
При цьому оцінюючи співвідношення таких доказів відповідач не звернув увагу на те, що наданий позивачем договір підписаний обома сторонами, в той час як рахунок-фактура від 02.11.2018 року, є одноособово складеним продавцем.
В свою чергу суд не погоджується з позицією представника позивача відносно того, що рахунок-фактура є недопустимимим доказом, оскільки умисно складений продавцями автомобіля для відшкодування ПДВ в більшому розмірі. Такі доводи носять характер припущень і не доведені у встановленому законом порядку.
При цьому суд вважає слушними доводи позивача щодо недоведеності його умислу на подачу неправдивих відомостей, оскільки відповідні документи ним не збиралися і не оформлялися. Так, зібраними у справі доказами, а саме: закордоними паспортами позивача та ОСОБА_2 , показаннями свідка ОСОБА_2 , укладеним з брокером договором, підтверджується той факт, що для здійснення перевезення автомобіля позивачем був найнятий ОСОБА_2 , а митне оформлення здійснювалося через митного брокера.
Також судом встановлено істотне порушення права позивача на захист під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Так, при розгляді справи ОСОБА_1 викликався за адресою: Волинська область, Ковельський район, с.Воля Ковельська, натомість, як зазначено у паспорті позивача, останній з 20.03.1997 року зареєстрований в с.Богодарівці по вул АДРЕСА_1 .
Таким чином, відповідач розглянув справу про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутності позивача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
Наведені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243-246, 250, 286 КАС України,
Позов ОСОБА_1 до заступника начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Германа Василя Миколайовича про поновлення строку на оскарження постанови та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко