Справа № 420/6877/19
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6877/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №40 та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.09.2019 року №40 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в механізованій колоні №25 на посаді газоелектрозварника з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахування архівних довідок про заробітну плату від 26.06.2019 року № 514 та від 04.08.2017 року № 425 - з 19.06.2019 року.

Позов вмотивовано наступним.

Статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788), статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - постанова КМУ № 637) та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - наказ Мінпраці та Мінсоцполітики № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З 26.07.1985 по 21.08.1992 роки (7 років 27 днів) ОСОБА_1 працював на посаді газоелектрозварника в механізованій колоні № 25 (з подальшим перейменуванням у ТОВ «Електромежбуд «Механізована колона № 25»).

Саме цей періоди роботи є спірним.

Позивач категорично не згоден з обчисленням відповідачем пільгового стажу за Списком № 2 з огляду на наступне.

По-перше, відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за № 1451/11731 (далі - наказ Мінпраці № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно пункту 4.5 наказу Мінпраці № 383 якщо атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Згідно записів у трудовій книжці в період з 26.07.1985 по 30.10.2001 роки позивач працював на посаді газоелектрозварника в механізованій колоні № 25 (з подальшим перейменуванням у ТОВ «Електромежбуд «Механізована колона № 25»).

У позовній заяві позивач вказав спірним період роботи на зазначеній посаді з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки, оскільки, в цей період обов`язкової умови, як проведення атестації робочого місця для призначення пільгової пенсії за Списком № 2, не було.

Посади електрозварника та газозварника передбачені Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 (Розділ XXXII. ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ.).

Зазначеним Списком № 2 визначено назви професій без конкретизації видів та способів зварювальних робіт.

По-друге, згідно пункту 3 постанови КМУ № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В оскаржуваному періоді, періоди роботи на посаді, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення, крім іншого, підтверджується довідками № 413 від 10.07.2019 року, посвідченням зварника № ОД-1/06.15.05, архівними довідками від 03.08.2017 року № 1895-В-11.1-21, від 02.08.2019 року № 535, від 24.06.2019 року № 489, від 26.06.2019 року № 514, від 04.08.2017 року № 425, архівним витягом від 02.08.2019 року № 536, протоколом від 14.06.2005 року № 6, дипломом про отримання освіти за професією електрогазозварника серії НОМЕР_7 , посвідченнями електрогазозварника від 15.03.1999 року № 81-99, від 20.03.2002 року № 54-02.

Отже, всі необхідні документи, які підтверджують пільговий стаж у спірний період наявні.

По-третє, відповідно до пункту 5 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 року №13-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 року за №991/27436 особи, що звертаються до органів Пенсійного фонду, мають право, зокрема, ознайомлюватись з матеріалами пенсійної справи, отримувати виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії, про періоди страхового стажу та заробітної плати, яка врахована при розрахунку пенсії, копії документів, які знаходяться в пенсійній справі.

Скориставшись цим правом перед поданням позовної заяви позивач звернувся до відповідача, ознайомився з матеріалами своєї пенсійної справи та отримав необхідні копії документів.

В підсумку стало відомо, що спірне рішення відповідач приймав на підставі рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.08.2019 року № 8.

Зазначене рішення приймалося на підставі Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок № 18-1).

В зазначеному рішенні зазначено: «Відмовити ОСОБА_1 у підтвердженні періоду роботи з 26.07.1985 по 30.10.2001 на посаді газоелектрозварника відповідно до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад, ф робота на яких дає право на державну на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, розділ XXXIII «Загальні професії», оскільки зазначеним Списком передбачені електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Відомості про зайнятість на різанні і ручному зварювання, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки відсутні, а також відсутні відомості про проведення атестації робочого місця.» (з помилками мовою оригіналу).

Саме такий висновок покладено в основу спірного рішення відповідача.

Рішення комісії не є спірним, оскільки ця комісія має повноваження лише підтверджувати або не підтверджувати певні періоди роботи в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника, а рішення про призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії має право приймати саме відповідач - головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Дійсно, Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, розділ XXXIII «Загальні професії», код 756 передбачено професію електрогазозварників, зайнятих на різанні і ручому зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки.

Однак, в даному випадку комісія при ГУ ПФУ помилково застосувала Список №2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, оскілки в спірні періоди роботи діяв Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 (Розділ XXXII. ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ), яким чітко визначено професії електрозварника та газозварника без конкретизації видів та способів зварювальних робіт.

По-четверте, рішення комісії при ГУ ПФУ від 28.08.2019 року № 8 прийнято з грубим порушенням приписів Порядку № 18-1 з огляду на наступне.

Згідно з текстом рішення комісії в порушення приписів пункту 7 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року № 18-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 24.11.2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок № 18-1), на її засідання не запрошувались консультанти та експерти фахівці жодного підприємства, які могли б надати інформацію членам комісії щодо характеру виконуваних газоелектрозварниками робіт. Щодо характеру виконуваних газоелектрозварниками робіт я зазначу нижче.

Крім того, в порушення пункту 9 Порядку № 18-1 комісія при ГУ ПФУ не повідомила про час та місце проведення засідання з розгляду мого питання про підтвердження стажу роботи і я не мав можливості надати відповідні пояснення.

Загальний стаж роботи на посадах електрозварника та газоелектрозварника становить більше ніж 17 років. Однак, в цій позовній заяві я свідомо вказав спірні періоди на посадах електрозварника та газоелектрозварника з 29.08.1983 по 30.11.1984 та з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки, оскільки відповідно до пункту 3 наказу Мінпраці № 383, на який посилався вище, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах проведення атестації робочих місць, як обов`язкова умова для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, вимагалось тільки після 21.08.1992 року.

Отже, посилання відповідача у спірному рішенні на відсутність відомостей про проведення атестації робочого місця за період з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки є абсолютно безпідставними.

По-п`яте: характер виконуваних позивачем робіт за посадою газоелектрозварника, крім іншого, підтверджується наступними обставинами.

З 02.01.2004 по 29.07.2005 роки ОСОБА_1 працював у ТОВ «Електромежбуд «Механізована колона № 25» також на посаді газоелектрозварника.

Характер виконуваних робіт на посаді газоелектрозварника чітко визначено протоколом комісії № 6 від 14.06.2005 року Одеського інженерного-атестаційного центру «Прометей» Товариства зварників України, що підтверджується посвідченням зварника №ОД-1/06.15.05.

Комісію зазначено, що позивач займався зварюванням способом ручного дугового зварювання покритим електродом металоконструкцій (РДЕ, код 111).

По-шосте: про протиправність спірного рішення свідчить порушення відповідачем приписів постанов правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1)

Згідно пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» було здійснено реорганізацію деяких територіальних органів Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України.

На даний час відділ з питань призначення та перерахунку пенсій № 19 є структурним підрозділом (без статусу юридичної особи та органу державної влади) головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Саме тому, в цій позовній заяві відповідачем вказано саме головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Спірне рішення підписано не начальником ГУ ПФУ, а заступником начальником відділупитань призначення та перерахунку пенсій № 19 (далі - ВПППП № 19).

Крім того, згідно пункту 4.3 Порядку № 22-1 зазначена вище посадова особа ВПППП № 19 не мала повноважень підписувати спірне рішення, а саме: рішення завірено не печаткою ГУ ПФУ, а печаткою ВПППП № 19, який навіть не є відокремленою юридичною особою, що є грубим порушенням чинного пенсійного законодавства України.

Звісно, що на даний час в пенсійному законодавстві України існують певні прогалини у зв`язку з реорганізацію територіальних органів Пенсійного фонду України. Однак, це ніяким чином не може вплинути на право позивача на пільгове пенсійне забезпечення, яке чітко регламентовано чинним законодавством.

По-сьоме: У позовних вимогах позивач жодним чином не бажає зобов`язати суд виконати дискреційні повноваження (зарахувати до пільгового стажу певні періоди та призначити пенсію), які надані в даному випадку саме відповідачу.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме - зобов`язати відповідача зарахувати до мого пільгового стажу певні періоди моєї роботи та зобов`язати призначити мені пенсію за віком на пільгових умовах.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Вимога позивача щодо зобов`язання вчинити певні дії (зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах) може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 22.11.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Відповідно ст.162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 26.11.2019 року відповідно до розписки про отримання нарочно копії судового рішення, ухвали (а/с.66).

06.12.2019 року за вхід. № 46290/19 через канцелярію суду від представника відповідача С. Шишової (за довіреністю) надійшов відзив на адміністративний позов.

Документи подані представником відповідача у строк, встановлений судом.

Відзив обґрунтовано наступним.

По-перше: необхідними умовами для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, наявність стажу роботи на зазначених роботах, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Підтвердження права на пільгове забезпечення здійснюється на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення та підтвердження спеціального трудового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

По друге: 06.08.2019 позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви про призначення пенсія були додані наступні документи:

- ксерокопія паспорту;

- ксерокопія ідентифікаційного коду;

- ксерокопія трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

-довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10.07.2019 № 413 видану ВАТ «Одеський завод «Центроліт»;

- ксерокопія диплому від 20.07.1980 НОМЕР_7;

- ксерокопія військового квитка серії НОМЕР_8;

-архівні довідки від 02.08.2019 № 535, від 03.08.2017 № 1895-В-11.1-21, від 04.08.2017 № 426, від 24.06.2019 № 489, № 490;

-довідки про заробітну плату від 26.06.2019 № 514 та від 04.08.2017 № 425 видані відділом об`єднаного трудового архіву.

Рішенням від 11.09.2019 № 40 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. До пільгового стажу не був зарахований період роботи з 26.07.1985 по 30.10.2001, оскільки зазначеним Списком передбачені електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Відомості про зайнятість на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки відсутні, також відсутні відомості про проведення атестації робочого місця.

З урахуванням зазначеного пільговий стаж позивача складає 1 рік 3 місяці 2 дні. Враховуючи вищевикладене у відповідача не вистачає пільгового стажу визначеного чинним законодавство для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

По-третє, позовна вимога позивача, щодо зобов`язання Головного управління зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в механізованій колоні № 25 на посаді газоелектрозварника з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до довідки Головного управління статистики в Одеській області від 26.06.2019 б/н (наявна в матеріалах судової справи) Філія відкритого акціонерного товариства «Південьзахіделектромережбуд» механізована колона № 25 (ідентифікаційний код - 00122252) ліквідовано наказом Головної організації 08.08.2001 за рішенням вищого органу управління № 35.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 № 18-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105 (надалі по тексту Порядок № 18-1).

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

28.08.2019 (протокол № 8) Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області винесено рішення про результат розгляду заяви, відповідно до якого Комісія прийняла рішення про відмову Позивачу у підтверджені права на зарахування до пільгового стажу період роботи:

- з 26.07.1985 по 30.10.2001 на посаді газоелектрозварника відповідно до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, розділ XXXIII «Загальні професії» (далі - Список), оскільки зазначеним Списком передбачені електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Відомості про зайнятість на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки відсутні, також відсутні відомості про проведення атестації робочого місця.

Позивач не скористався своїм правом та не оскаржив зазначене рішення, а ні у Пенсійному фонду України, а ні в судовому порядку.

Виходячи з наведеного зазначене рішення Комісії є чинним.

З урахуванням наведеного, оскільки рішенням Комісії при ГУ ПФУ в Одеській області позивачу відмовлено у підтвердженні права на зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи, законних підстав для його зарахування при визначені права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не було.

По-четверте, щодо зобов`язання Головного управління призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 не підлягає задоволенню, оскільки судом не може прийматись рішення про призначення пенсії та втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

16.12.2019 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив за вхід. №47607/19.

24.12.2019 року канцелярію суду надійшли додаткові пояснення за вхід. № 49190/19 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

06.08.2019 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 .) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви про призначення пенсія були додані наступні документи:

- ксерокопія паспорту;

- ксерокопія ідентифікаційного коду;

- ксерокопія трудової книжки серії НОМЕР_2 ;

-довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10.07.2019 № 413 видану ВАТ «Одеський завод «Центроліт»;

- ксерокопія диплому від 20.07.1980 НОМЕР_7;

- ксерокопія військового квитка серії НОМЕР_9 ;

-архівні довідки від 02.08.2019 № 535, від 03.08.2017 № 1895-В-11.1-21, від 04.08.2017 № 426, від 24.06.2019 № 489, № 490;

-довідки про заробітну плату від 26.06.2019 № 514 та від 04.08.2017 № 425 видані відділом об`єднаного трудового архіву.

28.08.2019 року(протокол № 8) Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області винесено рішення про результат розгляду заяви, відповідно до якого Комісія прийняла рішення про відмову позивачу у підтверджені права на зарахування до пільгового стажу період роботи:

- з 26.07.1985 по 30.10.2001 на посаді газоелектрозварника відповідно до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, розділ XXXIII «Загальні професії» (далі - Список), оскільки зазначеним Списком передбачені електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Відомості про зайнятість на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки відсутні, також відсутні відомості про проведення атестації робочого місця.

Рішенням від 11.09.2019 № 40 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, а саме:

«…До пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.02.1985 по 30.10.2001, ф оскільки зазначеним Списком передбачені електрогазозварники зайняті на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки.

Відомості про зайнятість на різанні і ручному зварювання, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки відсутні, а також відсутні відомості про проведення атестації робочого місця.

За таких обставин та керуючись частини 5 статті 45, п. 2 ч. 2 ст. 114 розділу XIV-1 Закону прийнято рішення, що Вам відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за відсутності необхідного пільгового стажу.

Отже, права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 Ви не маєте…»

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ).

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту -Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV), Порядком застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі по тексту - Порядок № 383), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV встановлено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII.

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закон №1058-IV.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.3. Порядку № 22-1 встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За приписами статті 100 Закону №1788-ХІІ, особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 зазначеного Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку №383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

З урахуванням викладених приписів чинного законодавства суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Аналогічне правове положення закріплено й у статті 48 КЗпП України та в пункті 1 Порядку № 637.

Отже, записів в трудовій книжці для цього повністю достатньо, оскільки в трудовій книжці зазначені періоди роботи, назви професій, а також визначено, що роботи виконувались повний робочий день.

Також суд звертає увагу позивача на правову позицію викладену у Постанові ВС від 13.09.2019 р. по справі № 686/10117/16-а щодо не застосування Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 (Розділ XXXII. ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ), яким визначено професії електрозварника та газозварника без конкретизації видів та способів зварювальних робіт.

«….Відповідно до пункту 1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Порядок), цей Порядок регулює застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «а» і «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Згідно з пунктом 3 Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а саме: Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, що діє в період до 01 січня 1992 року; Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, що діє в період з 01 січня 1992 року до 10 березня 1994 року; Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, що діє в період з 11 березня 1994 року до 31 січня 2003 року; Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, що діє в період з 01 грудня 2003 року.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації...».

Отже, виконувана позивачем робота на посаді газоелектрозварника в механізованій колоні № 25 у період з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 розділу XXXII "Загальні професії" Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 без урахування результатів атестації робочих місць за умовами праці відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Також, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Таким чином, суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто, перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відмови в зарахуванні спірних періодів роботи позивача, оскільки вони підтверджені ним належними та допустимими доказами - копією трудової книжки, довідками № 413 від 10.07.2019 року, посвідченням зварника № ОД-1/06.15.05, архівними довідками від 03.08.2017 року № 1895-В-11.1-21, від 02.08.2019 року № 535, від 24.06.2019 року № 489, від 26.06.2019 року № 514, від 04.08.2017 року № 425, архівним витягом від 02.08.2019 року № 536, протоколом від 14.06.2005 року № 6, дипломом про отримання освіти за професією електрогазозварника серії Б № НОМЕР_1 , посвідченнями електрогазозварника від 15.03.1999 року № 81-99, від 20.03.2002 року № 54-02.

В свою чергу суд критично ставиться до доводів позивача щодо підписання рішення від 11.09.2019 № 40 відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 19 Головного управління за відсутності повноважень у заступника начальника відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 19 та не завірення печаткою Головного управління.

Начальник та заступник відділу з питань призначення та перерахунку пенсій діють на підставі Положення про управління застосування пенсійного законодавства Головного управління (затвердженого наказом Головного управління від 05.04.2019 №113, далі - Положення).

Відповідно до п.1.1. ч.1 Положення: управління застосування пенсійного законодавства (далі - управління) є самостійним структурним підрозділом Головного управління, що підпорядковується начальнику Головного управління, діяльність якого спрямовується та координується заступником начальника Головного управління згідно з розподілом обов`язків між першим заступником та заступниками начальника Головного управління.

Пп.1.2.20. п.1.2. Положення, управління складається з відділів до яких входить відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 19.

Відповідно до п.1.3 ч.1 Положення, зазначено, що у своїй діяльності управління керується Конституцією України і законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (із змінами), іншими нормативно-правовими актами, постановами правління та наказами Пенсійного фонду України, наказами Головного управління, цим Положенням.

Згідно пункту 1.4. ч. 1 Положення, управління має печатки, які закріплюються за відповідальними особами окремим наказом Головного управління.

Відповідно до пп.2.2.3. п.2.2. ч.2 Положення: управління приймає рішення про призначення (перерахунок) пенсії та рішення про відмову в призначенні та перерахунку відповідно до законодавства.

Відповідно пункту 5.27. ч. 5 Положення: начальники відділів з питань призначення та перерахунків пенсій №№ 1-22. начальник відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян № 1, а в разі їх відсутності заступники начальників відділів з питань призначення та перерахунків пенсій, заступник начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян № 1, мають право:

підписувати від імені Головного управління протоколи на призначення пенсій, рішення про відмову в призначенні, перерахунку пенсій, рішення про утримання переплат пенсій, розпорядження про утримання переплат пенсій, розпорядження про перерахунок, подовження виплати пенсій, перехід з одного виду пенсій на інший, поновлення раніше призначеної пенсії та припинення виплати пенсії.

Підпунктом 4 пункту 5.28. частини 5 Положення передбачено, що заміщення керівних працівників управління у разі відсутності здійснюється у такому порядку:

начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №№ 1-22 - заступник начальника відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №№ 1-22 або головний/провідний спеціаліст відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №№ 1-22 (за рішенням начальника відділу).

Відповідно до п.6 наказу Головного управління від 29.05.2019 № 172 «Щодо надання повноважень, права підпису та організації документообігу» далі - наказ № 172 Головного управління - ксерокопія наказу з додатками є в наявності матеріалах справи.

Надати право особам, які займають посади, зазначені у додатку 2 до цього наказу (начальник відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 191:

- підписувати від імені Головного управління відомості на виплату пенсій через пошту (форма В 1-М), реєстри відомостей на виплату (форма В4-М), супровідні описи (форма В5-М), підсумкові відомості, списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки, рішення про призначення пенсій, рішення про відмову в призначенні, перерахунку пенсії, рішення про утримання переплат пенсій, рішення про перерахунок, подовження виплати пенсій, перехід з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії та припинення виплати пенсії (ксерокопія наказу є в наявності справи).

Пунктом 10 Наказу № 172 Головного управління установлено, що у разі відсутності осіб, яким згідно п.п. 4, 5, 6, 7 цього наказу надано право підписувати документи, право підпису надати особам, що їх заміщують та перебувають на одній з ними території.

Стосовно посадових інструкцій керівника відділу та його заступника, зазначаємо, що посадовими інструкціями керуються головні спеціалісти та провідні спеціалісти Головного управління, права та посадові обов`язки керівників структурних підрозділів визначенні саме Положенням.

У зв`язку з тим, що начальник відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №19 Плітусяк Тетяна Миколаївна 11 вересня 2019 року (дата підписання рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 Позивачу) знаходилась на лікарняному, та на той час її заміщувала заступник начальника відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №19 Жучкова Наталя Володимирівна .

Отже, заступником начальника відділу зпитань призначення та перерахунку пенсій №19 на законних підставах підписано рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 11.09.2019 № 40.

Окремо, суд звертає увагу, що позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахування архівних довідок про заробітну плату від 26.06.2019 року № 514 та від 04.08.2017 року № 425 з 06.08.2019 року, підлягає задоволенню, саме з урахуванням дати 06.08.2019 року, а не з 19.06.2019 року (як зазначено у позовній вимозі), оскільки приписами ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови позивачу в зарахуванні пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є протиправними.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.ст.21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejevav. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З огляду на наведену практику ЄСПЛ, вмотивовувати - наводити аргументи, докази, які пояснюють, виправдовують певні дії, вчинки тощо або доводять їх необхідність. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його прийняття.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплати судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про визнання протиправним та скасування рішення № 40 та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.09.2019 року № 40 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи в механізованій колоні № 25 на посаді газоелектрозварника з 26.07.1985 по 21.08.1992 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з урахування архівних довідок про заробітну плату від 26.06.2019 року № 514 та від 04.08.2017 року № 425 - з 06.08.2019 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову за

квитанцією №1-1931К від 18.11.2019 року у сумі 768, 80 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , телефон: ( НОМЕР_10

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області - адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, факс: 728-36-53, ,

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.