Справа № 160/8000/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року Справа № 160/8000/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Сидоров Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛУГИН УКРАЇНА» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 02.08.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЛУГИН УКРАЇНА» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.08.2019р.:

- №, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 122212,50 грн., з яких за основним зобов`язанням - 81475,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 40737,50 грн.;

- №, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 109990,50 грн., з яких за основним зобов`язанням - 73327,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 36663,50 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовою особою відповідача на підставі наказу №3070-п від 28.05.2019р. було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ІН-ТРАСТ" за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. за наслідками якої було складено акт перевірки від 02.07.2019р. за №36174/04-36-14-19/39663252 за яким було встановлено порушення позивачем п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток у І кварталі 2017р. на суму 73327,00 грн. та податку на додану вартість за травень 2017р. у сумі 81475,00 грн. (через нереальність господарських операцій щодо виконання робіт з виготовлення ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ у кількості 3 шт. контрагентом позивача у зв`язку із відсутністю у нього технологічної можливості, трудових, виробничих ресурсів) та на підставі вказаного акту перевірки були прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується із вказаними оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх такими, що прийняті без дотримання податкового законодавства, Конституції України та практики Верховного Суду, а тому є неправомірними та незаконними посилаючись на те, що твердження відповідача про нереальність господарських операцій із ТОВ «ІН-ТРАСТ» спростовується наявними у позивача первинними бухгалтерськими документами, а саме: договором на виконання робіт №30/02 від 10.02.2017р. з додатками, актом прийому-передачі давальницької сировини, товарно-транспортною накладною, актом здачі-приймання робіт (надання (транспортних) послуг), рахунком на оплату, актом виконання робіт (надання послуг), актом приймання-передачі готової продукції, договором перевезення вантажу автомобільним транспортом, товарно-транспортною накладною, актом здачі-приймання робіт (надання (транспортних) послуг). Вказані господарські операції були відображені у бухгалтерському обліку у встановленому законодавством порядку, а тому позивач вважає, що твердження відповідача про відсутність у його контрагента необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність контрагента за юридичною адресою на момент перевірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем з урахуванням того, що відповідачем у межах перевірки не було досліджено можливість залучення матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод або іншій не забороненій законом формі у період поставок ТМЦ. Первинні документи, складені на підставі вказаної господарської операції відповідають нормативно-правовим актам, якими передбачено порядок їх складання, податкові накладні зареєстровані у ЄРПН, що спростовує доводи відповідача щодо порушення складання первинних документів як таких, що не мають юридичної сили. Позивач вказує на те, що висновки, викладені у акті перевірки щодо встановлених порушень є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки, яка повинна оцінюватися судом із урахуванням інших доказів у справі, предметом якої є податкові правопорушення, що обґрунтовуються контролюючим органом серед іншого висновками акту перевірки платника податків або актами перевірки його контрагентів. Щодо посилань податкового органу на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 відповідно до якого гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за фіктивне підприємництво, то позивач зазначає, що за вказаним вироком притягнуто до кримінальної відповідальності осіб, які не мають жодного стосунку до фінансово-господарської діяльності ТОВ «ІН-ТРАСТ», оскільки не є ані засновниками, ані керівниками даного підприємства, а твердження про наявність злочинного наміру між засудженими особами та безпосереднім засновником та керівником ТОВ «ІН-ТРАСТ» гр. ОСОБА_3 спростовуються встановленим фактом щодо його необізнаності про злочинні наміри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , окрім того, на думку позивача, вказаним вироком жодних фактів здійснення ТОВ «ІН-ТРАСТ» нереальної господарської операції, зокрема, із позивачем не встановлено, як і не встановлена вина ТОВ «ІН-ТРАСТ» ( ОСОБА_3 ), а тому позивач вважає, що твердження про нереальність господарських операцій з посиланням на вказаний відповідачем вирок суду є помилковим та передчасним. Також позивач посилається і на те, що за нормами чинного податкового законодавства він не може нести відповідальності за достовірність і своєчасність обчислення та внесення до бюджету податків його контрагентом, наявність чи відсутність у нього трудових ресурсів чи відсутність його за місцем реєстрації про що свідчить судова практика ЄСПЛ, у тому числі і численні судові рішення Верховного Суду, на які позивач посилається у позові (постанова ВС від 19.04.2018р. по справі №815/1071/16, постанова ВС від 16.01.2018р. по справі №820/4648/13-а, №826/1398/14).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, який брав участь у судовому розгляді справи у судовому засіданні 09.12.2019р., проти позову заперечував, у відзиві на позов просив у задоволенні адміністративного позову позивачеві відмовити повністю посилаючись на те, що перевіркою встановлено, що згідно договору від 10.02.2017р. №30/02 ТОВ «ІН-ТРАСТ» поставляло 03.03.2017р. на адресу позивача ливарну заготівлю Фланець креслення 1-146772 СБ (виготовлено із матеріалів замовника) та аналізом первинних документів встановлено, що у розділі «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» договору від 10.02.2017р. №30/02 вказані банківські реквізити ТОВ «ІН-ТРАСТ» - р/р № НОМЕР_1 в АБ «Газбанк», проте, згідно даних реєстраційної картки платника ТОВ «ІН-ТРАСТ» датою відкриття цього рахунку є 27.02.2017р., тобто на момент укладення вказаного договору (10.02.2017р.) контрагент позивача такого рахунку не мав, що свідчить про штучний (уявний) характер оформлення правочину, який не опосередкований реальним виконанням операцій, що становить його предмет. Саме в період вчинення оформленої господарської операції первинні документи з наведеними реквізитами не могли бути складеними, тобто, вони є неправомірно (безпідставно) оформленими на підтвердження нереальності господарської операції. Також згідно акту прийому-передачі давальницької сировини від 15.02.2017р. для виготовлення ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ позивач передає ТОВ «ІН-ТРАСТ» в якості давальницької сировини (без оплати) матеріали, призначені для виконання замовлення, а саме: арматуру та модельне оснащення «Фланець», проте, у ході проведеного аналізу ЄРПН у розрізі номенклатурних позицій встановлено, що ТОВ «ІН-ТРАСТ» придбав ливарну заготівлю Фланець креслення 1-146772 СБ (виготовлено із матеріалів замовника) у ТОВ «Індустріал Корпорейт», а вказане підприємство придбало зазначені ТМЦ у ТОВ «Огромікс», однак згідно даних ЄРПН останнє не придбавало ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ, з моменту його реєстрації дане підприємство придбавало лише тютюнові вироби, а тому зазначене свідчить про те, що у підприємств, задіяних у ланцюгу постачання відсутні основні засоби, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, матеріали, товарні запаси необхідні для здійснення зазначеного замовлення, встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару по ланцюгу походження ТМЦ та встановлено відсутність джерела їх законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва. Крім того, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 встановлено, що директор ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 відношення до ведення господарської діяльності підприємства не мав, оскільки після оформлення всіх господарських документів громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановити контроль над ним, отримали можливість складати та видавати від їх імені підроблені первинні фінансові-господарські документи про проведення безтоварних операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт, надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки, отримувати від таких суб`єктів безготівкові кошти в рахунок сплати за начебто реалізовані товари, виконані роботи та переводити їх у готівку, уникаючи системи оподаткування, при цьому, вищенаведені особи свою вину у вищевказаному кримінальному правопорушенні визнали повністю. З урахуванням наведеного, складені первинні документи свідчать про відсутність факту реального вчинення господарської операції по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ІН-ТРАСТ» та не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, метою їх оформлення є лише мінімізація податкових зобов`язань позивача, а тому позивачем здійснено безпідставне оформлення вищенаведеної господарської операції всупереч вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення №88. За викладеного, відповідач вважає, що висновки акту перевірки від 02.07.2019р. є обґрунтованими, правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству та при винесенні оспорюваних податкових повідомлень-рішень відповідачем дотримано вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 11.09.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у ній призначене на 09.10.2019р.(а.с.2 том 1).

У підготовчому засіданні 09.10.2019р. з метою вжиття заходів щодо допиту в якості свідка директора ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 по взаємовідносинах позивача із даним підприємством, що є предметом даного спору, була оголошена перерва до 11.11.2019р., що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання (а.с.1-2 том 2).

З метою вжиття заходів щодо допиту в якості свідка ОСОБА_4 судом на адресу місця реєстрації та за адресою місцезнаходження ТОВ «ІН-ТРАСТ» згідно відомостей, які містяться в ЄДРПОУ направлялись повістки про виклик у підготовче засідання на 11.11.2019р., а також і запропоновано представнику позивача вжити заходів для забезпечення явки вказаного свідка для допиту у підготовчому засіданні та надано повістки для вручення їх вказаному свідку позивачем (а.с.5-10 том 2).

11.11.2019р. у підготовчому засіданні було продовжено строк підготовчого засідання до 11.12.2019р. з підстав відсутності відомостей у суду щодо отримання станом на 11.11.2019р. свідком ОСОБА_3 повістки у дане підготовче засідання у зв`язку з чим у підготовчому засіданні була оголошена перерва до 04.12.2019р., що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання (а.с.16-18 том 2).

У підготовчому засіданні 04.12.2019р. за клопотанням представника позивача, з метою вжиття заходів щодо вручення свідкові ОСОБА_3 повістки, оголошувалася перерва до 09.12.2019р., про що свідчить зміст протоколу підготовчого засідання (а.с.24-25 том 2).

09.12.2019р. у підготовчому у засіданні було закрито підготовче провадження у даній справі та за письмовою згодою сторін судовий розгляд даної справи розпочато у цей самий день відповідно до вимог ч.7 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується письмовою згодою учасників справи та протоколом судового засідання (а.с.39-41 том 2).

У судовому засіданні 09.12.2019р. оголошувалася перерва до 13.01.2020р.

13.01.2020р. відповідач свого представника із належно оформленими повноваженнями на представництво органу державної влади у відповідності до вимог ст. 131-2 Конституції України та п.п.11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України у судове засідання не направив, незважаючи на те, що представник відповідача, який брав участь у судовому засіданні 09.12.2019р., був повідомлений про час та місце судового розгляду справи 09.12.2019р. особисто під розписку, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 43 том 2).

Враховуючи наведене та те, що відповідач не повідомив про причини не забезпечення участі свого представника з дотриманням вимог п.п.11.п.16-1 Перехідних положень Конституції України, його представник приймав участь у судовому засіданні 09.12.2019р. надавав свої пояснення по суті позову, надав відзив на позов та надав усі документи у межах проведення підготовчого засідання у даній справі, строки розгляду справи, встановлені ч. 2 ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України, який спливає 13.01.2020р., суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача з урахуванням наданих пояснень представником відповідача у судовому засіданні 09.12.2019р. та з урахуванням письмового відзиву та наданих відповідачем доказів без участі представника відповідача.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЛУГИН УКРАЇНА» 26.02.2015р. зареєстровано як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Філософська, буд. 67, перебуває на обліку у Правобережному управлінні Центральної ДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, є платником податків до бюджету, що підтверджується випискою із ЄДРПОУ, відомостями, наведеними у акті перевірки, які не оспорюються сторонами (а.с.17-21,24-25 том 1).

У період з 18.06.2019р. по 24.06.2019р. посадовою особою контролюючого органу на підставі наказу №3070-п від 28.05.2019р. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах із ТОВ «ІН-ТРАСТ» за період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. за результатами якої було складено акт №36174/04-36-14-19/39663252 від 02.07.2019р. за висновками якого було встановлено порушення позивачем:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за І квартал 2017р. на загальну суму 73327 грн.;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, з урахуванням наявного від`ємного значення за травень 2017р. на загальну суму 81475 грн., що підтверджується копією відповідного акту перевірки (а.с.24-44 том 1).

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 02.08.2019р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «Р» за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у загальній сумі 109990,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 73327 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 36663,50 грн. (а.с.58 -59 том 1);

- № форми «Р» за яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 122212,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 81475 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40737,50 грн. (а.с.56-57 том 1).

Позивач не погоджується із оспорюваними податковими повідомленням-рішеннями щодо нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток та з податку на додану вартість у вищенаведених сумах, просить їх скасувати посилаючись на те, що вони прийняті без дотримання вимог податкового законодавства, Конституції України та практики Верховного Суду, а твердження відповідача про нереальність господарської операції позивача з ТОВ «ІН-ТРАСТ» спростовується наданими позивачем до перевірки первинними бухгалтерськими документами, оформленими у встановленому законодавством порядку, які підтверджують фактичну реальність господарських операцій із вказаним підприємством, а вироком суду, на який посилається відповідач, не встановлено фіктивності господарської операції позивача із вищевказаним підприємством, тому твердження про нереальність господарської операції позивача є помилковими та передчасними, оскільки позивач не може нести відповідальності у вигляді позбавлення його права на податковий кредит та віднесення до витрат таких сум, за порушення вчинені контрагентом позивача згідно до податкового законодавства, практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням та наданням послуг придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право платника податку на прибуток на формування витрат, що враховуються під час визначення об`єкта оподаткування податком, знаходиться у прямій залежності від підтвердження таких витрат розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, а також з фактом їх використання у власній господарській діяльності. Так само і операції, які дають право платнику податку на формування податкового кредиту, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996).

Відповідно до статті 1 Закону №996 первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст.44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Отже, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей визначення податку на прибуток та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, в той же час, відсутність реально вчиненої господарської операції, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів, не дозволяє формувати витрати та податковий кредит, а відповідно, і податок на прибуток. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до ч.6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з аналізу вищенаведених положень та межі обов`язковості вироку для адміністративного суду вирок, який набрав законної сили, підлягає врахуванню у сукупності із дослідженням усіх складових господарських операцій.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не обмежується встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу у тому числі і досліджує також фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевіряє дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановлює зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Так, згідно наявних в матеріалах справи документів, зокрема, зі змісту акту документальної позапланової невиїзної перевірки позивача №36174/04-36-14-19/39663252 від 02.07.2019р. вбачається, що висновок посадової особи контролюючого органу про нереальність господарської операції позивача з ТОВ «ІН-ТРАСТ» з приводу виготовлення на замовлення позивача ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 (виготовлення із матеріалів замовника) ґрунтується на аналізі первинних бухгалтерських документів, наданих позивачем, а саме: договору від 10.02.2017р. №30/02, реєстраційних даних платника податків та ТОВ «ІН-ТРАСТ», акту прийому-передачі давальницької сировини, товарно-транспортних накладних та аналізу відомостей наявних у ЄРПН у розрізі номенклатурних позицій, бази даних ДФС за якими встановлено, що підприємства, задіяні у ланцюгу постачання ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 (виготовлення із матеріалів замовника) відсутнє його придбання від ТОВ «ОГРОМІКС» - ТОВ «ІНДУСТРІАЛ-КОРПОРЕЙТ» - ТОВ «ІН-ТРАСТ» - ТОВ «КАЛУГИН УКРАЇНА», тобто по ланцюгу господарських операцій з руху ТМЦ встановлено відсутність джерел законного введення в обіг та реального задекларованого виробництва контрагентом позивача - ТОВ «ІН-ТРАСТ» на замовлення позивача за вищенаведеним договором; встановлено невідповідність придбаного та реалізованого товару по ланцюгу його походження; окрім того, у вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 встановлено, що, зокрема, директор/засновник ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 ніякого відношення до ведення господарської діяльності вказаного підприємства не мав, після оформлення всіх господарських документів на зазначеного директора/засновника ОСОБА_3 передав документи громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які встановили контроль над ним та отримали можливість складати та видавати від їх імені підроблені первинні фінансово-господарські документи про ведення безтоварних господарських операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки, отримувати від вказаних підприємств безготівкові кошти в рахунок сплати за начебто виконані роботи, реалізовані товари, надані послуги та переводити їх у готівку, уникаючи, при цьому, системи оподаткування, громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свою вину у фіктивному підприємництві визнали повністю, а тому за висновком відповідача складені та видані первинні фінансово-господарські документи по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ІН-ТРАСТ» за договором від 10.02.2017р. №30/02 не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, а метою їх оформлення була мінімізація податкових зобов`язань позивача (ТОВ «КАЛУГИН УКРАЇНА») - (а.с.37-44 том 1).

Разом з тим, позивачем на підтвердження реальності господарської операції між позивачем - ТОВ «КАЛУГИН УКРАЇНА» (Замовником) та ТОВ «ІН-ТРАСТ» (Виконавцем) по виготовленню ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 (виготовлення із матеріалів Замовника) надано копію договору №30/02 на виконання робіт (надання послуг) від 10.02.2017р. за умовами якого Виконавець зобов`язувався виконати роботи згідно техзавдання і кресленнях Замовника, а Замовник зобов`язувався прийняти та оплатити виконані роботи, при цьому, зі змісту копії договору видно, що юридичною адресою Виконавця (ТОВ «ІН-ТРАСТ») є м. Чернігів, пр.Перемоги, 139 та його підписано від імені ТОВ «ІН-ТРАСТ» директором ОСОБА_3 (а.с.60-61 том 1).

Також згідно акту приймання-передачі технічної документації між ТОВ «КАЛУГИН УКРАЇНА» та ТОВ «ІН-ТРАСТ» від 10.02.2017р. видно, що позивачем на адресу ТОВ «ІН-ТРАСТ» (Виконавця) була передана технічна документація, призначена для виконання замовлення згідно договору №30/02 від 10.02.2017р., який було підписано від імені ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 (а.с.62-63 том 1).

За Специфікацією №1 до договору на виконання робіт (надання послуг) №30/02 від 10.02.2017р. предметом договору є Ливарна заготівля Фланець креслення 1-146772 (виготовлено із матеріалів Замовника), термін виконання робіт - протягом 14 календарних днів з дати передачі давальницької сировини, модельного оснащення з підписанням акту прийому-передачі; завезення давальницької сировини, модельного оснащення і вивіз готової продукції проводиться за рахунок Замовника; умови оплати - 10% попередня оплата після повідомлення про готовність продукції, 90% оплата упродовж 30 календарних днів з моменту отримання готової продукції; всього сума становить з ПДВ 488880,00 грн.; специфікація є невід`ємною частиною договору №30/02 від 10.02.2017р., дана Специфікація також підписана від імені ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 (а.с.64 том 1).

Згідно копії акту прийому-передачі давальницької сировини від 15.02.2017р., який було складено позивачем, позивач як Замовник передав ТОВ «ІН-ТРАСТ» в якості давальницької сировини матеріали, призначені для виконання замовлення згідно договору №30/02 від 10.02.2017р.: виготовлення ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ - 3 штуки - Арматуру 10 та модельне оснащення «Фланець», вказані матеріали згідно наведеного акту від позивача прийняв від ТОВ «ІН-ТРАСТ» (м.Чернігів) ОСОБА_3 (а.с.65 том 1).

03.03.2017р. від ТОВ «ІН-ТРАСТ» як постачальника був виписаний на адресу позивача як покупця рахунок на оплату №01/03 від 03.03.2017р. за договором №30/02 від 10.07.2017р. товару - ливарної заготівлі Фланець креслення 1-146772 СБ - 3 штуки на загальну суму з ПДВ 488880,00 грн., а також акт виконаних робіт (надання послуг) №01/03 від 03.03.2017р., акт приймання-передачі готової продукції, які з боку ТОВ «ІН-ТРАСТ» були підписані директором ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 (а.с.68-70 том 1).

За копіями платіжних доручень №34 від 02.03.2017р. на суму 30000,00 грн., №35 від 02.03.2017р. на суму 49552,00 грн., №61 від 12.04.2017р. на суму 8835,00 грн., №62 від 12.04.2017р. на суму 19854,00 грн. позивачем сплачені відповідні кошти частково згідно договору №30/02 від 10.02.2017р. (а.с.12-15 том 2).

Разом з тим, зі змісту копії товарно-транспортної накладної №100614 від 15.02.2017р. та копії товарно-транспортної накладної №10632 від 03.03.2017р. вбачається, що матеріали для виконання замовлення (арматура, модельне оснащення «Фланець») та уже виготовлена продукція (ливарна заготівля «Фланець» креслення 1-146772 СБ - 3 штуки) була розвантажена не у м. Чергінові (місцезнаходження Виконавця - ТОВ «ІН-ТРАСТ»), а пунктом розвантаження (матеріалів) та навантаження (готової продукції - Фланцю) є - Сумська область, м. Шостка, вул. Гагаріна, 1 - (а.с.66,71 том 1).

У ході судового розгляду справи на підтвердження того, що саме контрагент позивача - ТОВ «ІН-ТРАСТ» виконував роботи по виготовленню ливарної заготівлі Фланець за умовами вищенаведеного договору на виконання робіт з урахуванням того, що вказане підприємство знаходилось у м. Чернігові та чому саме транспортування матеріалів для виготовлення продукції та виготовлена продукції розвантажувалась та навантажувалась у м. Шостка, Сумської області представник позивача жодних доказів не надав та пояснити не зміг незважаючи на те, що судом надавався певний час для з`ясування цих обставин.

При цьому, з метою дослідження реального вчинення господарської операції та виготовлення вищенаведеної продукції саме контрагентом позивача - ТОВ «ІН-ТРАСТ» за договором №30/02 від 10.02.2017р. з урахуванням того, що підприємство знаходиться у місті Чернігові, а матеріали та готова продукція розвантажувалася та навантажувалася у м. Шостка, Сумської області, судом було вжито заходів для допиту в якості свідка директора ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 та на адресу вказаної особи були надіслані повістки, а також і запропоновано представнику позивача вжити заходів для надання вказаною особою пояснень суду з приводу реальності виконання робіт з виготовлення ливарної заготівлі Фланець за вищенаведеним договором з урахуванням встановлених судом обставин.

Проте, свідок - директор ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 , який підписував усі фінансово-господарські документа за договором №30/02 від 10.02.2017р., в судове засідання не з`явився, надіслані судом на його адресу повістки були повернуті відділеннями поштового зв`язку із відмітками «адресат відсутній», що підтверджується відповідними доказами, наявними у матеріалах справи (а.с.22-23, 44-45 том 2).

Також, і представник позивача у судовому засіданні пояснив, що не зміг забезпечити участі директора ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 в якості свідка при розгляді даної справи.

Судом у ході судового розгляду справи також було запропоновано представнику позивача надати докази руху активів щодо даної господарської операції, яка згідно рахунку на оплату складала з ПДВ 488880,00 грн., проте, представником позивача суду були надані копії платіжних доручень про проведення часткової оплати за виконані роботи лише у сумі 108241 грн. (а.с.12-15 том 2).

Таким чином, повна сума коштів за договором №30/02 від 10.02.2017р. позивачем сплачена на була, таких доказів суду не надано, а тому фактичний рух активів позивача за вказаної господарською операцією у повному обсязі не відбувся.

Окрім того, зі змісту вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р. у справі №750/880/18 за яким визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво) гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , який набрав законної сили 08.05.2018р., вбачається, що вказаним вироком встановлено, що у період з 2016-2017р.р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попередньою змовою, заздалегідь до початку злочину, домовилися про спільне зайняття фіктивним підприємництвом - створенням та придбанням в м. Чернігові юридичних осіб з метою прикриття незаконної діяльності, зокрема, з метою використання рахунків таких підприємств для незаконного переведення безготівкових коштів у готівку, тобто з метою використання таких підприємств для прикриття, ухилення від сплати податків суб`єктами господарювання реального сектору економіки. Так, у лютому-березні 2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 були складені від імені ОСОБА_3 , як засновника, установчі та реєстраційні документи про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ «ІН-ТРАСТ», а саме: заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРПОУ від 16.02.2017р.; статут ТОВ «ІН-ТРАСТ» з метою здійснення господарської діяльності. Дані документи ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 , який, будучи не обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх підписав. Підписані ОСОБА_3 документи, які були подані до реєстраційної служби, надали змогу здійснити перереєстрацію юридичної особи ТОВ «ІН-ТРАСТ» 17.02.2017р., після чого реєстраційні документи були передані ОСОБА_1 . В подальшому, на вказівку ОСОБА_9 , ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 в банківських установах здійснили відкриття розрахункових рахунків ТОВ «ІН-ТРАСТ». Придбавши суб`єкти підприємницької діяльності (юридичні особи) зокрема, ТОВ «ІН-ТРАСТ», ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 встановили контроль над ним, отримали можливість складати та видавати від їх імені підроблені первинні фінансово-господарські документи про проведення безтоварних операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт, надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки; отримувати від даних суб`єктів безготівкові кошти в рахунок сплати за начебто реалізовані товари, виконані роботи, надані послуги та переводити їх у готівку, уникаючи при цьому систему оподаткування (а.с.222-233 том 2).

Також і зі змісту відомостей із ЄДРПОУ щодо повноважень директора ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 вбачається, що останній є керівником даного підприємства лише з 17.02.2017р. (а.с.5-8 том 2).

Таким чином із аналізу наведених вище досліджених судом доказів, можна дійти висновку, що директор ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 , який підписував договір №30/02 від 10.02.2017р. та усі первинні бухгалтерські документи станом на 10.02.2017р. (дата підписання вказаного договору) ще не мав повноважень на їх підписання, оскільки став його керівником лише з 17.02.2017р. згідно відомостей з ЄДРПОУ (а.с.5-8 том 2), а отже, не мав жодних правових підстав для його укладення з позивачем саме 10.02.2017р., що, в свою чергу, не може свідчити про реальність його виконання.

Окрім того, згідно вищенаведеного вироку суду, який набрав чинності було встановлено, що ТОВ «ІН-ТРАСТ» було створено без мети ведення фінансово-господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності, зокрема, з метою використання рахунків таких підприємств для незаконного переведення безготівкових коштів у готівку, тобто з метою використання таких підприємств для прикриття, ухилення від сплати податків суб`єктами господарювання реального сектору економіки, при цьому, гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали свою вину у створенні фіктивного підприємництва, зокрема, і ТОВ «ІН-ТРАСТ» (а.с.222-233 том 1).

Вищезгаданим вироком суду також встановлено, що підписані ОСОБА_3 документи, які були подані до реєстраційної служби, надали змогу здійснити 17.02.2017р. перереєстрацію ТОВ «ІН-ТРАСТ» після чого реєстраційні документи підприємства були передані ОСОБА_1 (а.с.230 том 1).

Вищенаведене свідчить про те, що директор ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 не міг здійснювати жодних господарських операцій, у тому числі із позивачем, оскільки реєстраційні документи ТОВ «ІН-ТРАСТ» були передані ОСОБА_1 , який складав та видавав від імені підприємства підроблені первинні фінансово-господарські документи про проведення безтоварних операцій з виконання робіт та надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки, отримував від них безготівкові кошти, які переводив у готівку, уникаючи системи оподаткування (а.с.230 том 1).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підписані директором ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 вищенаведені договір на виконання робіт №30/02 від 10.02.2017р., а також і первинні бухгалтерські документи, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними уповноваженими особами, які посвідчують факт виконання робіт (виготовлення саме ТОВ «ІН-ТРАСТ» ливарної заготівлі «Фланець» за замовленням позивача), оскільки наведена особа, по-перше, станом на 10.02.2017р. (момент підписання договору) не мала повноважень на його підписання ( ОСОБА_3 є керівником згідно ЄДРПОУ лише з 17.02.2017р.), по-друге, вищенаведеним вироком суду, який набрав законної сили, встановлено факти створення ТОВ «ІН-ТРАСТ» з метою фіктивного підприємництва, установчі та реєстраційні документи, які були підписані ОСОБА_3 були передані іншій особі - ОСОБА_1 , який складав та видавав від вказаного підприємства підроблені фінансово-господарські документи, що підтверджується змістом копії вироку та не спростовано представником позивача жодними доказами(а.с.230 том 1, а.с.5-8 том 2).

У відповідності до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питання чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини, врахування висновків наведених у згаданому вироку суду щодо встановлених фактів створення та діяльності фіктивного підприємництва ТОВ «ІН-ТРАСТ», які не спростовані позивачем жодними доказами, при розгляді даного спору, для адміністративного суду є обов`язковими згідно до вимог ч.6 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.205 КК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємництва виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

З огляду на викладене, доводи представника позивача про те, що вирок суду не містить висновків щодо нереальності господарської операції саме по взаємовідносинах позивача та ТОВ «ІН-ТРАСТ» у лютому 2017р. є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, статус фіктивного, нелегального підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Наведена правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у його постановах від 22.09.2015р. у справі №21-887а15, від 22.03.2016р. у справі №21-170а16, у постанові Верховного Суду від 28.08.2018р. у справі №804/8332/17, а також і у постанові Верховного Суду від 02.12.2019р. у справі №804/729/17.

У відповідності до вимог ч.5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Проте, представником позивача у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів, які б свідчили про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням встановлених судом обставин щодо реальності господарської операції з ТОВ «ІН-ТРАСТ», виходячи з того, що судом встановлено, що місцезнаходження даного контрагента у м. Чернігові, а фактичного проведення розвантаження та навантаження позивачем матеріалів для виготовлення ливарної заготівлі Фланець та готової продукції, яка начебто була виготовлена вказаним контрагентом відбулося у м. Шостка Сумської області згідно відомостей товарно-транспортних накладних та встановлених фактів фіктивного підприємництва контрагента позивача - ТОВ «ІН-ТРАСТ» за дослідженими адміністративним судом первинними бухгалтерськими документами, а також фактами, встановленими вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018р., який набрав законної сили та які позивачем жодними доказами не спростовані.

При цьому, судом відхиляються посилання представника позивача на те, що відповідачем у межах перевірки не було досліджено залучення до поставки ТМЦ матеріально-технічних, майнових, трудових ресурсів шляхом укладення цивільно-правових угод контрагентом позивача або іншій не забороненій законом формі у період поставки ТМЦ, оскільки, у даному випадку, за договором №30/02 від 10.02.2017р. не відбувалася поставка ТМЦ, контрагент позивача таких зобов`язань на себе не брав, а за умовами вказаного договору ТОВ «ІН-ТРАСТ» на виконання робіт (надання послуг) зобов`язувався як Виконавець виготовити із матеріалів Замовника (позивача) ливарну заготівлю Фланець, яку, як встановлено судом, фактично не міг виготовляти ТОВ «ІН-ТРАСТ», оскільки дане підприємство знаходиться у м. Чернігові, а виготовлення вказаної вище готової продукції відбувалося за адресою: вул. Гагаріна, 1 у м. Шостка Сумської області з урахуванням транспортування на вказану адресу позивачем матеріалів, які були необхідні для виконання таких робіт, а також і отримання позивачем виготовленої продукції, що представником позивача не було спростовано жодними доказами.

При цьому, представник позивача не зміг пояснити суду фактів того, що контрагент позивача мав чи орендував будь-яке обладнання для виготовлення такої продукції саме у м. Шостка Сумської області, таких доказів позивачем суду не надано з урахуванням того, що саме на позивача у даному випадку покладено обов`язок довести належними доказами ті обставини (щодо реальності здійснення господарської операції) на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення у відповідності до вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються і доводи представника позивача про те, що вирок Деснянського районного суду м. Чернігова не може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції позивача із ТОВ «ІН-ТРАСТ», так як вказаним вироком директор ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 засуджений не був та особи, які були засуджені за вказаним вироком ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства не мали, вказаним вироком нереальність наведеної господарської операції не встановлена, а згідно даного вироку, навпаки, встановлено факти необізнаності ОСОБА_3 із злочинними намірами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з огляду на те, що змістом вказаного вироку встановлено, що підписані ОСОБА_3 реєстраційні документи про перереєстрацію ТОВ «ІН-ТРАСТ» були передані ОСОБА_1 , який, в свою чергу, складав і видавав від імені вказаного підприємства підроблені первинні фінансово-господарські документи про проведення безготівкових операцій з виконання робіт, надання послуг суб`єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки за начебто виконані роботи, отримував безготівкові кошти від таких підприємств та переводив їх у готівку, уникаючи системи оподаткування, при цьому, ОСОБА_1 свою вину визнав повністю (а.с.230 том 1).

Таким чином, зазначений висновок вироку суду свідчить про те, що директором ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 жодних господарських операцій із будь-якими контрагентами фактично не проводилось, а посилання представника позивача про необізнаність ОСОБА_3 щодо злочинних намірів ОСОБА_1 видається сумнівними, оскільки останній не був допитаний під час винесення вироку (таких посилань вирок не містить), у рамках даного розгляду справи викликаний у якості свідка ОСОБА_3 не з`явився, будь-яких письмових пояснень на адресу суду не надіслав та зазначене свідчить про те, що, будучи перереєстрованим як засновник та керівник даного підприємства, розуміючи мету такої перереєстрації, яка має правові наслідки, а також і передаючи реєстраційні документи на вказану юридичну особу гр. ОСОБА_1 ОСОБА_3 не міг не знати про його злочинні наміри.

Таким чином, виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що долучені позивачем до матеріалів цієї справи копія договору №30/02 на виконання робіт (надання послуг) від 10.02.2017р., а також і копії первинних бухгалтерських документів, які складені і підписані від імені ТОВ «ІН-ТРАСТ» ОСОБА_3 були складені формально без належних повноважень директора станом на 10.02.2017р., а, відповідно, і без реального здійснення господарських операцій, що унеможливлює їх прийняття у якості підстав для формування бухгалтерського та податкового обліку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні належні, достатні та достовірні первинні бухгалтерські документи, які фіксують факт реальності здійснення господарських операцій з наведеним контрагентом з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм податкового законодавства.

При цьому, слід зазначити, що при провадженні господарської діяльності до обох контрагентів у відповідній операції встановлюються вимоги щодо належного оформлення первинних документів.

У пункті 65 рішення Європейського суду з прав людини «Булвес АД» проти Болгарії» від 22 січня 2009р., заява №3991/03 зазначено, що загальні інтереси спільноти полягають у підтриманні фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ разом із її сукупністю нормам щодо нарахування ПДВ. Основними елементами підтримання такої стабільності слід визнати повне і своєчасне виконання усіма платниками ПДВ своїх зобов`язань щодо декларування та сплати ПДВ та, в кінцевому результаті, запобігання будь-яких видів шахрайських зловживань у вказаній системі. Щодо цього Суд визнає, що необхідно покладати край спробам зловживання у сфері оподаткування і що з метою попередження таких зловживань може бути розумним передбачати у національному законодавстві вимоги особливої обачливості для платників ПДВ.

На переконання суду, у разі нехтування платником податків своїм обов`язком щодо ретельної перевірки наданих йому від продавця (виконавця робіт, надання послуг) первинних документів, останній не може претендувати на формування податкового кредиту та витрат за таких обставин.

Таким чином, наведене у своїй сукупності не дає підстав вважати, що надані позивачем документи бухгалтерського обліку відповідають вимогам чинного законодавства щодо їх змісту та оформлення, що унеможливлює, з огляду на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», розцінювати їх як належні та достатні докази для користування позивачем податковим кредитом на законних підставах.

Аналогічна правова позиція узгоджується такою із позицією Верховного Суду, викладена у постанові від 09.12.2019р. у справі №804/729/17, яка і підлягає врахуванню при застосуванні норм матеріального права у даних правовідносинах згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що представником відповідача наведені достатні підстави та надані належні і допустимі докази, які свідчать про законність та обґрунтованість прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у задоволенні позову позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЛУГИН УКРАЇНА» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 02.08.2019р. - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 21.01.2020р.

Суддя С.О. Конєва