Справа № 500/2542/19
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

Справа № 500/2542/19

15 січня 2020 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.Л.,

представника позивача Беляєвої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Беляєву Олену Михайлівну звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

«визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нарахованої ОСОБА_2 на виконання постанови Підволочиського районного суду від 08.11.2011 у адміністративній справі №2-а-3939/2011, але не виплаченої суми боргу у розмірі 30,08 грн»;

«зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , суму боргу у розмірі 30,08 грн»;

«визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо нарахованої ОСОБА_2 на виконання постанови Підволочиського районного суду від 15.11.2010 у адміністративній справі №2-а-721/2010, але не виплаченої суми боргу у розмірі 831,72 грн»;

«зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 суму боргу у розмірі 831,72 грн».

Позов обґрунтовано тим, що судовими рішеннями Підволочиського районного суду Тернопільської області №2-а-3938/2011 від 08.11.2011 та №2-а-721/2010 від 15.11.2010 було зобов`язано Управління Пенсійного фонду у Підволочиському районі провести нарахування та виплату підвищення до пенсій ОСОБА_3 (померлому чоловіку позивачки) відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Такі виплати були нараховані, проте не виплачені за життя ОСОБА_3 , а тому позивачка як дружина померлого звернулася до органів Пенсійного фонду для їх отримання, але їй було відмовлено у виплаті таких коштів. Відмова мотивована недотриманням позивачкою встановленої процедури та порядку отримання коштів, яка передбачає заміну сторони виконавчого провадження у виконавчих документах, виданих на підставі судових рішень.

Представник позивачки не погоджується з такою позицією органів Пенсійного фонду у зв`язку з чим звернулася до суду.

Ухвалою суду від 11.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 05.12.2019.

25.11.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.18-20), у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вказує на те, що оскільки Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області прийнято до обліку рішення стосовно чоловіка позивачки ОСОБА_3 , виконання яких гарантується державою, та на виконання рішень суду №2-а-3938/2011 від 08.11.2011 та №2-а-721/2010 від 15.11.2010 здійснено відповідні нарахування, то у даному випадку наявні підстави для заміни сторони виконавчого провадження. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.12.2019 до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив (а.с.25-27), у якій представник вказує, що закон не вимагає від члена сім`ї померлого звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Виплати, про які йдеться в позовній заяві ОСОБА_1 , передаються їй як дружині померлого чоловіка без оформлення спадщини.

12.12.2019 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що видані Підволочиським районним судом Тернопільської області виконавчі листи №2-а-721/2010 від 16.08.2012 та №2-а-3938/2011 від 29.11.2011 Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області згідно з актом приймання-передавання за ІІІ квартал 2015 року передані до Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, яке здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Крім того, представник відповідача вказує, що 27.11.2018 від ОСОБА_1 до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративних справах №2-а-3938/11 та №2-а-721/10 із стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14.01.2019 у справі №2-а-3938/11 відмовлено у задоволенні вказаної заяви, оскільки не було надано доказів належним чином оформленого прийняття спадщини. Представник відповідача звертає увагу на те, що до даної позовної заяви позивачем додано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом №713 від 18.04.2019, оформлене вже після винесення ухвали Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14.01.2019. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

23.12.2019 до суду надійшли пояснення представника позивачки (а.с.39-42), у яких звернута увага на те, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого чоловіка ОСОБА_3 , пенсійні кошти, що були нараховані йому на підставі судових рішень, які набрали законної сили, однак не були йому виплачені, передаються ОСОБА_1 , як члену сім`ї спадкодавця без оформлення спадщини та без необхідності звернення до суду про заміну сторони виконавчого провадження. Крім того, представник позивачки вказує на те, що даний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки пенсійні виплати вже нараховані, а тому спору про право у даному випадку не існує, спір пов`язаний із захистом права позивачки на отримання вже нарахованих за рішенням суду пенсійних виплат, але не виплачених за життя спадкодавця. Предметом позову, на думку представника позивачки, є бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

15.01.2020 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення про те, що згідно з відповіддю Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області від 14.01.2020 виконавчі документи по справах №2-а-9721/10 від 16.06.2012 та №2-а-3938/11 від 29.11.2011 повернуто 10.06.2019 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Таке клопотання обґрунтоване тим, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що ввійшли до складу спадщини. На думку представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивувала позовні вимоги порушенням саме права власності на успадковані кошти. Тому заявлені позовні вимоги є майновими, а даний спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

У судовому засіданні 05.12.2019 розгляд справи було відкладено у зв`язку із необхідністю витребування у сторін додаткових доказів до 16.12.2019.

У судовому засіданні 16.12.2019 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було продовжено процесуальний строк розгляду справи та оголошено перерву до 15.01.2020 (з урахуванням строку перебування головуючого судді у щорічній відпустці) у зв`язку із необхідністю витребуванням у сторін додаткових доказів.

Представник позивачки у судових засіданнях позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив та поясненнях, просила його задовольнити. Заперечила клопотання про закриття провадження в цій справі, просила відмовити в його задоволенні повністю.

Представник відповідача у судових засіданнях 05.12.2019 та 16.12.2019 заперечила проти задоволення позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив.

У судове засідання 15.01.2020 представник відповідача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справу в суді, що підтверджується його підписом у розписці (а.с.38), причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відтак, відповідно до положень частин першої та третьої статті 205 КАС України, враховуючи відсутність повідомлення відповідача про причини неявки в судове засідання його представника, суд визнав такі причини неповажними та продовжив розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15.11.2010 в адміністративній справі № 2-а-721/10 задоволено позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 28.04.2010 по 28.10.2010 з урахуванням виплачених сум (а.с.9). За вказаним рішенням суду 16.08.2012 було видано виконавчий лист №2-а-721/2010 (а.с. 47).

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 08.11.2011 в адміністративній справі № 2-а-3938/11 частково задоволено позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі про зобов`язання виплати недоплачених грошових сум, зобов`язано Управління Пенсійного фонду у Підволочиському районі провести нарахування та виплату ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 №2195-IV у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період з 25.04.2011 по 22.07.2011 включно, з урахуванням виплачених сум (а.с.10-11). За вказаним рішенням суду 29.11.2011 було видано виконавчий лист №2-а-3938/2011 (а.с. 46).

Згідно з листом Лановецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.11.2018 на виконання вказаних рішень суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 у розмірі 30,08 грн та 831,72 грн відповідно. 04.08.2015 з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надійшло повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою. Відповідно до пункту 10 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, видано довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду №2-а3938/2011 від 08.11.2011 та рішення суду №2-а-721/2010 від 15.11.2010 (а.с. 12).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.04.2019 приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі №713, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 . Свідоцтво видано лише на спадщину, яка складається з земельної ділянки (а.с.8).

З пояснень представника позивачки вбачається, що свідоцтво на право на спадщину щодо неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат (підвищення до пенсії) в розмірі 30,08 грн та 831,72 грн не оформлялося через відсутність коштів у спадкоємиці ОСОБА_1 . Проте остання є спадкоємицею усього майна померлого чоловіка.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату їй нарахованої її покійному чоловіку ОСОБА_3 заборгованості.

Листом від 16.10.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивачку про те, що на виконання рішень Підволочиського районного суду Тернопільської області №2-а-721/2010 від 15.11.2011 та №2-а-3938/2011 від 08.11.2011 ОСОБА_3 були нараховані суми пенсійних коштів, які станом на день смерті не виплачено (а.с.7). Вказано, що питання погашення заборгованості згідно з рішеннями суду врегульовано Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440. Відповідно до зазначеного Порядку формування реєстру обліку судових рішень, виконання яких гарантується державою, інвентаризації заборгованості за цими рішеннями та їх передачі до органу Казначейства покладено на державну виконавчу службу.

У листі вказано, що для отримання заборгованості, а саме підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», померлого ОСОБА_3 , позивачці необхідно надати органам державної виконавчої служби ухвалу суду про те, що ОСОБА_1 являється спадкоємицею свого чоловіка ОСОБА_3 .

Згідно з відповіддю Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області від 14.01.2020 (а.с.48) виконавчі документи по справах №2-а-721/10 від 16.08.2012 та №2-а3938/11 від 29.11.2011 після смерті ОСОБА_3 згідно Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, передано до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Також судом встановлено, що Підволочиським районним судом Тернопільської області розглядалась заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративних справах №2-а-3938/11 та №2-а-721/10 із стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14.01.2019 у справі №2-а-3938/11, яка залишена в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2019, відмовлено у задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 , оскільки не було надано доказів на підтвердження відкриття виконавчого провадження та належним чином оформленого прийняття спадщини (а.с.35-36, 50). Судові рішення оскаржені в касаційному порядку.

Позивачка, не погоджуючись із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не виплати їй як спадкоємиці її померлого чоловіка ОСОБА_2 нарахованих йому підвищень до пенсії як дитині війни за судовими рішеннями (без оформлення спадщини щодо таких пенсійних виплат) звернулася до адміністративного суду із даним позовом.

Також судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Лановецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (правонаступник Управління Пенсійного фонду України в Підволочиському районі) реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, суд враховує таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у частині першій якої зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз змісту статті 19 КАС України та статті 19 ЦПК України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , предметом цього спору є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити позивачці нараховані, але не отримані її чоловіком ОСОБА_3 (спадкодавцем) за життя суми підвищення до пенсії, що входять до складу спадщини. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на вимоги статей 1218, 1268, 1297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

З цього проводу суд враховує наступні положення.

Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Слід також зазначити, що відповідно до частин першої, третьої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-ХІІ суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну (частина друга статті 52 Закону № 1058-IV).

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій зазначеної статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (частина третя статті 52 Закону № 1058-IV).

ЦК не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону № 1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку підвищення до пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести нарахування та виплату ОСОБА_3 підвищення до пенсії як дитині війни.

При цьому судом встановлено, що позивачка - дружина померлого ОСОБА_3 не зверталася до відповідача про виплату підвищення до пенсії як дитині війни, нарахованого за рішеннями суду її чоловікові, упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому така сума недоотриманої пенсії набула іншої правової якості - увійшла у спадщину, яку ОСОБА_1 як спадкоємець, може отримати лише як спадщину.

Отже, в даному випадку існує спір про право цивільне, предметом якого є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти, що виключає можливість розгляду даного спору за правилами адміністративного судочинства.

Суд звертає увагу, що позовні вимоги не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивачка мотивувала позовну заяву порушенням приписів цивільного та пенсійного законодавства в частині права власності на успадковані кошти. Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачці нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії, що ввійшли до складу спадщини та визнання у зв`язку з невчиненням цих дій бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправною. Вказані вимоги є майновими.

Відтак, оскаржується не процедура проходження заяви позивачки щодо виплати заборгованості по рішеннях суду за померлого ОСОБА_3 та прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, а захищається реалізація права власності на успадковані кошти.

При цьому мотивація відповідача у відмові позивачці виплатити підвищення до пенсії по судових рішеннях, ухвалених щодо ОСОБА_3 , з посиланням на недодержання позивачкою вимог Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440, та необхідність вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні не впливає на визначення юрисдикційності спору, оскільки ОСОБА_1 скористалась правом ініціювати заміну сторони виконавчого провадження та захисту своїх прав не отримала.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим і, зважаючи на суть права (інтересу), за захистом якого звернулася позивачка, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у цій справ (захист спадкових прав позивачки щодо виплати нарахованого, але не отриманого спадкодавцем позивачки за життя підвищення до пенсії, тобто виплат, які є спадковою масою і не стосуються порядку нарахування соціальних виплат), має вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Вказані висновки суду, відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 27.03.2019 у справі №286/3516/16-ц, від 03.04.2019 у справі №808/1346/18, від 26.06.2019 у справі №284/252/17, від 04.09.2019 у справі № 750/7865/18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області слід задовольнити, провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Суд роз`яснює позивачці, що вона може звернутись з вказаними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду з урахуванням встановлених Цивільним процесуальним кодексом України правил територіальної підсудності.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 239 КАС України).

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 238, статтями 239, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про закриття провадження в адміністративній справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.01.2020.

Головуючий суддя (підпис) Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.