Справа № 580/3312/19
Суддя: Бараненко Ігор Іванович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3312/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого - судді Бараненка І.І., суддів: Бабенка К.А., Василенка Я.М., за участю секретаря Такаджі Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (надалі - Канівський міськрайонний відділ ДВС/відповідач) з вимогами:

- визнати протиправними дії державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Шамсутдінової Юлії Вікторівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 16.04.2019 у виконавчому провадженні № 52810771;

- скасувати постанову про накладення штрафу від 16.04.2019 у виконавчому провадженні № 52810771 як незаконну.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача на день винесення оскаржуваної постанови щодо накладення штрафу існувала заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, що перевищувала сукупний розмір відповідних платежів за два роки, а тому штраф в розмірі 30% від суми заборгованості накладений державним виконавцем правомірно.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, просив скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, в своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що станом на 01.04.2019 поточної заборгованості зі сплати аліментів у нього не існувало, оскільки виконавче провадження за виконавчим документом від 01.04.2019 (яким позивачу було зменшено розмір аліментів) було відкрите лише 04.11.2016. З 05.11.2016 по 01.04.2019 року позивач сплачував аліменти в повному обсязі. Крім того, позивач стверджує, що оскільки положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» набрали чинності лише 03.08.2018, а тому врахування під час накладення штрафу суми заборгованості, що виникла до зазначеної дати, є неможливим з огляду на приписи ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та, перевіривши доводи апеляції наявними у матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2016 постановою державного виконавця Канівського міськрайонного відділу ДВС Кизим Ю.О. відкрито виконавче провадження ВП № 52810771 з виконання виконавчого листа № 697/141/14-ц, виданого 01.04.2014 Канівським міськрайонним судом Черкаської області, про зменшення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.04.2014 до повноліття дітей.

При цьому, в зазначеній постанові про відкриття виконавчого провадження вказано, що станом на 01.08.2016 за позивачем обліковувався борг зі сплати аліментів в сумі 43 822,93 грн.

Відповідно до проведеного старшим державним виконавцем Канівського міськрайонного відділу ДВС Шамсутдіновою Ю.В. розрахунком заборгованості позивача зі сплати аліментів по утриманню доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.03.2018 борг позивача зі сплати аліментів складав 34073,33 грн., станом на 01.04.2019 - 28566,33 грн.

Оскільки сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів перевищував суму відповідних платежів за два роки, 16.04.2019 постановою старшого державного виконавця Канівського міськрайонного відділу ДВС Шамсутдінової Ю.В. на позивача накладено штраф у розмірі 8569,90 грн., що складає 30 % від суми заборгованості, яка існувала на день прийняття постанови про накладення штрафу (28566,33 грн.).

Оцінюючи наявні в матеріалах докази, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону № 1404-VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 8 ст. 71 Закону №1404-VIII, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктами 9, 10 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5, далі Інструкція № 512/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, при відсутності спору про встановлення розміру заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону №1404-VIII, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

За змістом ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

28.08.2018 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII (далі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону №2475-VIII частина 4 ст.11 Закону №1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім того, Законом №2475-VIII стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту: «За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону №1404-VIII. Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

З приводу посилань позивача щодо незворотності дії Закону в часі, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 Законом №1404-VIII установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за три роки) використовується саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018р. (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неможливість застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, мала б наслідком нівелювання змін до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

З огляду на те, що доказів оскарження позивачем розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів у судовому порядку, позивачем до суду не надано, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що станом на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів перевищував суму відповідних платежів за два роки, що було достатньою підставою для накладення на позивача штрафу в розмірі 30% від суми заборгованості.

Щодо посилання позивача на відсутність у нього поточної заборгованості зі сплати заборгованості за період з 05.11.2016 по 01.04.2019 колегія суддів зазначає про наступне.

Матеріали справи свідчать, що станом на день відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2014 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача був наявний борг зі сплати аліментів в розмірі 43822,93 грн., про що зазначено в тексті постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2016.

За таких умов колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що борг зі сплати аліментів за період з 01.04.2014 по 01.11.2016 не повинен враховуватись під час накладення державним виконавцем штрафу згідно ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова старшого державного виконавця Канівського міськрайонного відділу ДВС Шамсутдінової Ю.В. від 16.04.2019 про накладення штрафу є правомірною, а тому підстави для її скасування відсутні.

За правилами частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, передбачених частиною п`ятою статті 291, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови складено 20 січня 2020 року

Головуючий - суддя І.І. Бараненко

Судді: К.А. Бабенко

Я.М. Василенко