Справа № 580/2839/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2839/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Канівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Канівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) відповідача щодо не нарахування ним інфляційних - компенсації втрати частини пенсії на заборговану пенсію в сумі в сумі 284 грн. 68 коп. на нараховану до протоколу перерахунку від 28.08.2011 заборговану пенсію в сумі 38875 грн. 38 коп. (без інфляційних) за період 01.12.2010 по 22.07.2011 до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 та стягнути дану суму компенсації втрат частини пенсії на користь позивача з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування на користь позивача на заборговану в період 01.12.2010 по 22.07.2011 пенсію в сумі 38875 грн. 38 коп. до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 компенсацію втрати частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати за даний період в сумі 284 грн. 68 коп. та відмови в нарахуванні на користь позивача компенсації втрати частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати їй заборгованої пенсії в сумі 38875 грн. 38 коп. до указаного судового рішення в період 01.09.2011 - 31.12.2011, 01.01.2013 - 31.05.2019, яка становить в сумі 63794 грн. 49 коп.;

- стягнути на користь позивача з відповідача з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань даного відповідача суму 284 грн. 68 коп. компенсацію втрати частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати їй заборгованої пенсії в сумі 38875 грн. 38 коп. відповідно до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 та суму 63794 грн. 49 коп. компенсації втрати частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати їй заборгованої в період 01.09.2011 - 31.12.2011, 01.01.2013 - 31.05.2019 пенсії в сумі 38875 грн. 38 коп. до указаного судового рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

У апеляційній скарзі позивач вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», якими передбачено, що компенсація виплачується установами, підприємствами, організаціями, усіх форм власності і господарювання, а Державна казначейська служба України (з її територіальними органами), відповідно до 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку № 845, є лише органом, який здійснює обслуговування бюджетних коштів. Відтак, компенсацію зобов`язане виплачувати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а не органи Державної казначейської служби України, які лише виконують розпорядження органів Пенсійного фонду України, як розпорядників бюджетних коштів, про перерахування відповідної суми на рахунок приватної особи.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 у справі № 2-а-8321/11 визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Каневі Черкаської області, пов`язані з виплатою пенсії в розмірі, меншому встановленого ст. ст. 39, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління пенсійного Фонду України в м. Каневі здійснити перерахунок ОСОБА_1 додаткову пенсію та доплату до пенсії відповідно до ст. ст. 39, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» пенсію по інвалідності у відповідності до ст. ст. 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, починаючи з 01.12.2010 по день припинення права на таку виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. ст. 50, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.12.2010 по день припинення права на таку виплату, з урахуванням раніше виплачених сум та доплату до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до ст. ст. 39, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно починаючи з 01.12.2010, по день припинення права на таку виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

28.08.2011 відповідачем на виконання вказаного судового рішення від 18.07.2011 у справі № 2-а-8321/11 здійснено перерахунок пенсії позивачу та додатково нараховано кошти у сумі 38875 грн. 38 коп.

У подальшому, позивач звернулась до Канівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просила здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії, у зв`язку з порушенням строків виплати їй заборгованої пенсії в сумі 38875 грн. 38 коп. до указаного судового рішення в період 01.09.2011 - 31.12.2011, 01.01.2013 - 31.05.2019, яка становить в сумі 63794 грн. 49 коп.

Відповідач листом від 09.08.2019 № 98/С-10 повідомив позивача про те, що з питанням погашення заборгованості за судовим рішенням рекомендовано звернутись до органу ДВС або Державної казначейської служби України. Виплату компенсації втрати частини доходів постановою міськрайонного суду не передбачено.

Не погоджуючись з діями та бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини пенсії на заборговану пенсію за судовим рішенням 2011 року, яке було фактично виконано у 2019 році, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання, регламентовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, і оскільки з матеріалів справи вбачається, що виплату пенсії позивача, перерахованої управлінням Пенсійного фонду України на виконання постанови від 2011 року здійснено Казначейством, то, відповідальним за виконання вказаної постанови суду, що гарантоване державною, є саме Державна казначейська служба України, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, а тому, нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду у даному випадку має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 46 Конституції України, передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III та Порядком проведення компенсації громадянам трати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як виплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Так, ст. ст. 2, 3 Закону України № 2050-ІІІ, встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, та визначає поняття «доходи» - доходи громадян, які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Приписами ч. 2 ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ, визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, у розумінні Закону України № 2050-ІІІ, пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого роду проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 4 Порядку № 159, закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням, правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону України № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень ст. 1-3 Закону України № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З огляду на зазначене, Колегія суддів вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати пенсії, оскільки у розумінні Закону України № 2050-III пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу, і нарахування та виплата пенсії позивачу відбулись на виконання постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 у справі № 2-а-8321/11, а несвоєчасне нарахування і виплата таких сум відбулись з вини органу, що призначає і виплачує пенсію в 2019 році.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, висловлений Верховним Судом у постанові від 14 травня 2019 року (справа № 804/2994/18).

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 759/9631/17, у якій суд зазначив, що: «Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону № 2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення».

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії є протиправними, при цьому, позивач у позовній заяві просила визнати протиправною бездіяльність, однак, в даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що орган Пенсійного фонду України на заяву позивача про здійснення нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати, допустив саме протиправні дії, відмовивши у задоволенні такої заяви.

Разом з тим, позивач просила суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь позивача суму компенсацію у визначеному нею розмірі у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», однак, колегія суддів вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 681/423/15-а.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених висновків, з метою повного та належного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії на виконання постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 у справі № 2-а-8321/11, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 № 159.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, застосовано закон, який не підлягав застосуванню та незастосовано закон, який підлягав застосуванню, оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач просила саме нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії, що передбачено врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду.

Колегія суддів також зважає на те, що судом першої інстанції необґрунтовано здійснено посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.03.2018 (справа № П/811/1917/14), про те, що нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду, оскільки у справі № П/811/1917/14 позивач - Світловодський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи, в якому просив стягнути суму матеріальної допомоги по безробіттю в розмірі 1 тис 181 грн 50 коп., що суттєво різниться з обставинами даної справи та не має враховуватись під час прийняття рішення по суті даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та дають підстави для їх часткового задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвели до помилкового вирішення справи, а також застосовано закон, який не підлягав застосуванню та незастосовано закон, який підлягав застосуванню, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Канівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Канівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії на виконання постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.07.2011 у справі № 2-а-8321/11, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 № 159.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко