Справа № 440/786/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р. Справа № 440/786/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 по справі № 440/786/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2019, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач), в якій просив суд:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії у розмірі 80 відсотків від суми грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача провести перерахунок позивачу пенсії та її виплату з 01.01.2016 у розмірі 80 відсотків від суми грошового забезпечення, що враховується при обчисленні пенсії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними дії відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01.01.2016 у розмірі 70 процентів суми грошового забезпечення.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2016 у розмірі 80 процентів відповідної суми грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення правового спору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу з 30.04.2014 призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 80% грошового забезпечення (а.с. 44).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у розмірі 80 процентів суми грошового забезпечення (а.с. 42, 43).

Листом відповідача 1618/Є-03 від 07.11.2018 (а.с.40) позивачу відмовлено.

Суд першої інстанції, під час розгляду справи, дійшов до висновку про те, що при перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" 103 від 21.02.2018 її розмір мав обчислюватися із вказаної у довідці суми грошового забезпечення станом на момент проведення перерахунку, але виходячи із розміру пенсії у процентах, право на який особа набула на момент виходу на пенсію і який не може бути зменшений у зв`язку з наступними змінами в законодавстві. Вищезазначене є підставою для визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01.01.2016 в розмірі 70 процентів відповідної суми грошового забезпечення.

Колегія суддів, розглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги відповідача, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 2262-ХІІ (далі Закон України 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Стаття 13 Закону України 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (пункт "в" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

27.03.2014 прийнято Закон 1166-VII Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні (далі Закон України 1166-VII), який набрав чинності з 01.04.2014, крім деяких положень, зокрема, пункт 23 розділу ІІ набрав чинності з 01.05.2014, яким внесено зміни до Закону 2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри «80» замінено цифрами «70».

Статтею 63 Закону 2262-ХІІ, у редакції, чинній з 01.01.2017, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову 704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постанова КМУ 704 набрала чинності з 01.03.2018.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову 103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом 2262-ХІІ до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови КМУ 704.

Таким чином, відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із наведених норм, такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, відсоткове співвідношення, встановлене ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

За обставинами справи, пенсію позивачу призначено з 30.04.2014 за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", її розмір складав 80% від грошового забезпечення (а.с. 44).

У зв`язку зі зміною грошового забезпечення поліцейських відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11.11.2015 та "Про перерахунок пенсії особам, звільненим з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018, виходячи із розміру - 70 процентів суми грошового забезпечення, встановленого ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії (а.с. 45).

Відповідно, як на підставу відмови у задоволенні заяви позивача вказує, що під час проведення перерахунку пенсії застосовані норми законодавства, чинні на момент такого перерахунку, а саме: станом на 01.01.2016. З 01.05.2014 чинною є редакція ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яка встановлює максимальний розмір пенсії за вислугу років - 70 процентів суми грошового забезпечення. З огляду на це, пенсію перераховано з урахуванням такого обмеження. У результаті проведеного перерахунку сума пенсії збільшилася, чим забезпечено дотримання конституційних норм щодо недопущення звуження обсягу прав на існуючий рівень пенсійних гарантій.

Колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими, посилаючись на таке.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом України 1166-VII зміни до ст. 13 Закону 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми ст. 63 Закону 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону України 1166-VII не зазнала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 відповідно до ст. 63 Закону 2262-ХІІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм ч. 2 ст. 13 Закону України 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.02.2019 у зразковій справі 240/5401/18 (Пз/9901/58/18).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку, а тому дії відповідача є протиправними.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина 1, 7 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Статтею 30 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції представником позивача, а саме:

договір 5 про надання правової допомоги від 30.11.2018 (а.с. 20-22);

ордер серії ПТ 104464 на надання правової допомоги (а.с.18);

свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.19);

акт 1 прийому-передачі наданих послуг за договором 5 про надання правової допомоги від 30.11.2018, за яким характер професійної правничої допомоги, з розрахунком витраченого часу і вартості в загальному розмірі 5750, 00 грн., складає: вивчення матеріалів справи (документів, наданих клієнтом), усні консультації, роз`яснення, узгодження правової позиції у справі, обговорення ходу ведення справи з клієнтом; пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ; складання запитів, заяв, пояснень, клопотань в процесі підготовки та ведення справи в суді (заява щодо перерахунку пенсії); підготовка та подання доказів по справі; підготовка та складання позовної заяви (в т.ч. виготовлення копій додатків до позову по кількості учасників справи); участь в судових засіданнях щодо розгляду справи (орієнтовно 1 судове засідання) (а.с. 23);

детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання умов договору 5 про надання правової допомоги від 30.11.2018, станом на 28.02.2019 (а.с. 25);

квитанція 3 від 28.02.2019 (а.с. 24).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання з огляду на те, що розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що свідчить про необгрунтованість вимоги позивача про стягнення судових витрат в частині участі представника позивача в судових засіданнях щодо розгляду справи (орієнтовно 1 судове засідання) (а.с. 23, 25).

Крім того, колегія суддів зауважує, що в ході судового розгляду в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, як це передбачено ч. 6 ст. 134 КАС України.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем надано необхідні докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення клопотання про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивачем заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2500,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції представником позивача, а саме:

договір 9 про надання правової допомоги від 02.12.2019;

ордер серії ПТ 104478 на надання правової допомоги;

акт 1 прийому-передачі наданих послуг за договором 9 про надання правової допомоги від 02.12.2019, за яким характер професійної правничої допомоги, з розрахунком витраченого часу і вартості в загальному розмірі 2500,00 грн., включає: підготовку та складання відзиву на апеляційну скаргу (в т.ч. виготовлення копій додатків до відзиву по кількості учасників справи);

квитанція 16 від 02.01.2020;

детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції на виконання умов договору 9 про надання правової допомоги від 02.12.2019, станом на 02.01.2020.

Як встановлено з поданих доказів та підтверджено матеріалами справи, позивачем понесено судові витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду рішення суду в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, що є підставою для задоволення даного клопотання та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області- залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 по справі № 440/786/19 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи № 440/786/19 в суді апеляційної інстанції в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик