Справа № 640/24642/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ № 640/24642/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

при секретарі судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: - Акціонерне товариство «Універсал Банк»;
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа без самостійних вимог - Акціонерне товариство «Універсал Банк», в якому просив:

- визнати бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №57890846 протиправною;

- зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57890846.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 24 грудня 2019 року.

У судове засідання 24 грудня 2019 року прибув представник відповідача та надав відзив на позовну заяву і матеріали виконавчого провадження №57890846 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 974863,29 грн.

Позивач та представник третьої особи до суду не прибули, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 15 січня 2020 року.

У судове засідання 15 січня 2020 року учасники справи не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання.

В зв`язку з неявкою учасників справи суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Так, позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист Солом`янського районного суду м. Києва №760/6896/15-ц, виданий 03 березня 2016 року на виконання заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року у справі №760/6896/15-ц. 10 грудня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу Гречухом О.Я. у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 974863,29 грн. 11 грудня 2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №57890846 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 974863,29 грн. В цей же день на виконання постанови про стягнення виконавчого збору №57890846 старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Утім, 26 лютого 2019 року Київський апеляційний суд своєю ухвалою затвердив мирову угоду у справі №760/6896/15-ц, укладену між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Універсал Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», та визнав нечинним заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та закрив провадження у справі №760/6896/15-ц.

За таких обставин, позивач 14 березня 2019 року та 17 квітня 2019 року звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві із заявами про закінчення виконавчого провадження №57890846. В подальшому також мали місце неодноразові усні звернення до відповідача щодо закінчення виконавчого провадження, однак в порушення частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач не вчиняє відповідних дій, в зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві. Зокрема зазначив, що положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» чітко встановлюють випадки коли не стягується виконавчий збір. Разом з тим, виконавче провадження №50607245, що перебувало на виконанні у Відділі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості, 10 грудня 2018 року закінчено у зв`язку з надходженням до відділу заяви стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору від 10 грудня 2018 року №50607245 є окремим виконавчим документом, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом. При цьому, відповідач наголосив, що вказана постанова учасниками виконавчого провадження не оскаржувалась та не є скасованою. Тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк» свого відношення до позову не висловила.

Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази, дійшов до наступного.

Як було встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року задоволено позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07Ф-125 від 12 червня 2007 року станом на 14 травня 2015 року в розмірі 9 748 632,93 грн.

На виконання вказаного рішення Солом`янським районним судом м. Києва 03 березня 2016 року видано виконавчий лист №760/6896/15-ц.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Пишного А.В. 24 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50607245 з примусового виконання виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва №760/6896/15-ц, виданого 03 березня 2016 року, на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року у справі №760/6896/15-ц, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 . Пунктом 3 резолютивної частини постанови зауважено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

10 грудня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно, 10 грудня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 974863,29 грн.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Гречуха О.Я. від 11 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження №57890846 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 974863,29 грн. та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а також постанову про арешт майна боржника.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року затверджено мирову угоду у справі №760/6896/15-ц, укладену між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ «Брокбізнесбанк»), визнано нечинним заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року та закрито провадження у справі №760/6896/15-ц.

В зв`язку з наведеними обставинами боржник ОСОБА_1 14 березня 2019 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження №57890846. За відсутності дій державного виконавця у відповідь на заяву боржника щодо закінчення виконавчого провадження №57890846, ОСОБА_1 17 квітня 2019 року подав до Відділу повторну заяву. Однак заяви боржника ОСОБА_1 задоволені не були і виконавче провадження №57890846 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 974863,29 грн. провадженням не закінчено.

Вважаючи, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження №57890846, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з позовом про: - визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №57890846; - визнання протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо не винесення подання про повернення ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження у розмірі 46 628,39 грн.; - зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57890846 та подання про повернення ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 46 628,39 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року у справі №640/7592/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Приймаючи рішення від 04 грудня 2019 року колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду наголошувала, зокрема, на тому, що позов ОСОБА_1 звернуто до неналежного відповідача, а тому, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, відмова у задоволенні позову не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.

Скориставшись своїм правом позивач повторно звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявленими позовними вимогами, які просив задовольнити.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов наступних висновків.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 згаданого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Абзацом 1 частини четвертої статті 27 Закону передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас, згідно з частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», що кореспондується з положеннями абзацу 12 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, слід дійти висновку, що державним виконавцем може бути прийнято рішення щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору як на стадії відкриття виконавчого провадження, так і на стадії його закінчення.

Згідно з абзацами 13-14 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Положеннями частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір з боржника стягненню не підлягає.

Згідно з частиною сьомою статті 27 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає виконанню у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (№1404) порядку шляхом відкриття на його підставі окремого виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження, відкрите з метою виконання постанови про стягнення виконавчого збору, має свій номер, а саме 57890846, та не є продовженням виконавчого провадження №50607245, в межах якого її винесено, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, винесеним державним виконавцем у межах повноважень, передбачених Законом №1404.

Як вже було зазначено вище, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Гречухом О.Я. від 10 грудня 2018 року у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Проте, виконавче провадження №50607245 не закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки, як вказує позивач, на момент примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, яким позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07Ф-125 від 12 червня 2007 року було задоволено, а в подальшому визнаного нечинним після затвердження мирової угоди ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі №760/6896/15-ц.

Таким чином, у державного виконавця були усі підстави для винесення постанови від 10 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження №57890846 у відповідності до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Гречуха О.Я. від 10 грудня 2018 року у рамках виконавчого провадження №50607245 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення виконавчого збору у рамках виконавчого провадження №57890846 підлягає виконанню у встановленому цим Законом порядку.

В свою чергу, оскільки постанова від 10 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору не є виконавчим документом, виданим на виконання заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, яким позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07Ф-125 від 12 червня 2007 року було задоволено, а в подальшому рішення суду визнано нечинним ухвалою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі №760/6896/15-ц, - виконавче провадження №57890846 не може бути закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 39 цього Закону, як вважає позивач.

Так, позивач помилково вважає, що виконання постанови від 10 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору є подальшим примусовим виконанням заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, визнаного нечинним.

Як неодноразово зазначалось, постанова про стягнення виконавчого збору від 10 грудня 2018 року у розмірі 974863,29 грн. є окремим виконавчим документом, на виконання якого відкрито окреме виконавче провадження №57890846, дії в якому вчиняються державним виконавцем у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Зважаючи на викладене, відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №57890846 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на що, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги, а саме зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження №57890846.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 72 цього Кодексу доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: -1) письмовими, речовими і електронними доказами; - 2) висновками експертів; - 3) показаннями свідків.

Відповідач виконав покладений на нього вищевказаними нормами законодавства обов`язок щодо правомірності своїх дій. В той же час, позивач не довів перед судом обгрунтованість позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко