Справа № 804/365/13-а
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2020 року Справа № 804/365/13-а
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій та скасування сум податкового боргу,-
У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби, в якому просило:
- визнати протиправними дії Інспекції щодо визначення суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн.;
- визнати протиправними дії Інспекції щодо формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року із визначенням податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн.;
- скасувати суму податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., визначеного у податковій вимозі №22 від 26 листопада 2012 року.
В обґрунтування позивачем було зазначено, що у Товариства відсутній несплачений у визначений законодавством строк податковий борг, на який в силу статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України) нараховувалась б пеня, а тому вважає протиправними дії Інспекції щодо визначення суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року, адміністративний позов задоволено повністю.
Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року прийнято до провадження адміністративну справу 804/365/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів про визнання протиправними дій та скасування сум податкового боргу, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року задоволено клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про заміну первинного відповідача, замінено первинного відповідача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного Управління Міндоходів, правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.
24.12.2019 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він не погоджується з доводами позивача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що податкова вимога від 26.11.2012 №22 відкликана 17.01.2013 року, про що повідомлено ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» листом від 17.01.2013 року №1522/10/19-014 (копія додається), який отримано 18.01.3013 року. На підставі п.93.1 ст.93 Податкового кодексу України СДПІ ВПП ДПС у повідомленні зазначає, що все майно ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звільняється з-під податкової застави. Дане повідомлення було отримано 18.01.2013 за підписом начальника відділу податкового обліку ПАТ „Банк Кредит Банк. Здійснено відповідний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тобто витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - припинення обтяжень-від 18.01.2013 №39763158. Станом на 18.01.2013 року податковий борг по особових рахунках ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» не обліковується, тобто на момент розгляду позову відсутній предмет спору.
27.12.2019 року від Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» надійшли письмові пояснення по справі, в яких Товариство просить задовольнити позовні вимоги з врахуванням зауважень постанови Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року. Зауважив, що відповідно до доказів та пояснень, наданих відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірної податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року. Відсутність спростування відповідачем доводів позивача та не доведення правомірності свого рішення відповідачем під час судового розгляду є окремою самостійною підставою для задоволення адміністративного позову Банку. Враховуючи, що жодної з підстав, передбачених п.п.60.1.1 - 60.1.5 п.60.1 ст. 60 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на 26.11.2012 року, тобто на дату відкликання відповідачем податкової вимоги від 26.11.2012 р. №22) та які зумовлюють відкликання податкової вимоги, відповідачем у своєму листі наведено не було, позивач вважає, що надати належну оцінку правомірності та належної аргументованості зазначеному відзиву податкової вимоги від 26.11.2012р. №22 - неможливо. З метою виправлення помилок у рішеннях попередніх інстанцій, встановлених Верховним судом, Товариство вважає за доцільне змінити рішення у частині скасування суми податкового боргу Банку, визначеного у податковій вимозі відповідача №22 від 26.11.2012 року, у зв`язку з чим, просить спростувати суму податкового боргу Банку у вигляді пені в розмірі 103 600, 91 грн., встановлену податковою вимогою №22 від 26.11.2012 р. Також наголошував на тому, що Банк, під час отримання податкової вимоги №22 від 26.11.2012 р. не мав не сплаченого у строк податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму 103 600,91 грн., тому у відповідача відсутні підстави для винесення податкової вимоги на зазначену суму, крім суми у розмірі 23 657,07 грн. Зауважив, що на момент звернення Банку до суду з адміністративним позовом податкова вимога №22 від 26.11.2012 р. не була відкликана відповідачем, а також в Реєстрі обтяжень рухомого майна був наявний запис про публічне обтяження №13369133, відповідно до якого все майно Банку перебувало в податковій заставі. Внаслідок чого, Банк був протиправно обмежений в праві розпорядження належного йому майна.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 року замінено позивача Публічне акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» його правонаступником - Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 травня 2012 року Інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої був складено акт №164/26-14352406, у якому встановлено заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 1399680,24грн., в тому числі по періодам: І квартал 2011 року завищено на 853166,82грн., ІІ квартал 2011 року занижено на 2062380,39грн., ІІІ квартал 2011 року завищено на 217943,27грн., ІІ-ІІІ квартали 2011 року занижено на 1844437,12 грн., ІV квартал 2011 року занижено на 408409,94 грн., ІІ-ІV квартал 2011 року занижено на 2252847,06 грн.
26 листопада 2012 року Інспекцією винесено податкову вимогу №22 на суму боргу по пені у розмірі 103600,91 грн.
Вважаючи протиправними дії Інспекції щодо визначення суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., а також дії щодо формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року із визначенням податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом з метою скасування суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., визначеного у податковій вимозі №22 від 26 листопада 2012 року.
Скасовуючи постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2014 року, а також направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року виходив з наступного.
Правові наслідки для платника податків має не здійснення контролюючим органом арифметичних розрахунків податкового боргу або пені, а саме направлення письмової вимоги, як рішення суб`єкта владних повноважень.
Належним способом захисту в такому випадку, відповідно до вимог статей 105, 162 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень), є визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень і скасування такого рішення чи окремих його положень.
Суди ж, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнаючи дії Інспекції щодо обрахунку суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн. та формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року протиправними, не вказали, які порушення прав та інтересів позивача допустив відповідач у межах правовідносин, що є предметом розгляду у справі.
Водночас, як стверджував у ході судового розгляду відповідач, податкова вимога №22 від 26 листопада 2012 року відкликана 17 січня 2013 року, а майно Товариства звільнено з податкової застави, про що позивача повідомлено листом від 17 січня 2013 року №1522/10/19-014. Проте належної правової оцінки суди попередніх інстанцій таким обставинам не надали.
Також Верховний суд визнав помилковими рішення судів про задоволення позовних вимог в частині скасування суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн. з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника податків у сфері публічно-правових відносин та не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. Сума ж податкового боргу може бути підтверджена або спростована судом у разі спору про законність рішення контролюючого органу (податкової вимоги), яким таку визначено.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладених у постанові від 16 жовтня 2019 року, суд виходить з наступного.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26 листопада 2012 року Інспекцією винесено податкову вимогу №22 на суму боргу по пені у розмірі 103600,91 грн.
Відповідно до ст.88 та ст.89 Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України від 11.10.2011 року №1273 „Про затвердження Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, було складено акт опису майна, яке перебуває у власності ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу - акт опису майна від 11.12.2012 року №6/14352406 міститься в матеріалах справи.
Майно ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», згідно акту опису майна від 11.12.2012 №6/14352406, було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12.12.2012 №39273509.
З матеріалів справи вбачається, що податкова вимога від 26.11.2012 року №22, відповідно до п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України, була відкликана 17.01.2013 року, про що повідомлено ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» листом від 17.01.2013 №1522/10/19-014, який отримано 18.01.3013 року.
На підставі п.93.1 ст.93 Податкового кодексу України відповідач у повідомленні від 18.01.2013 року зазначив, що все майно ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звільняється з-під податкової застави. Дане повідомлення було отримано 18.01.2013 року за підписом начальника відділу податкового обліку ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
18.01.2013 року було здійснено відповідний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - припинення обтяжень від 18.01.2013 року №39763158, копія якого міститься в матеріалах справи.
Отже, станом на 18.01.2013 року податковий борг на підставі податкової вимоги від 26.11.2012 року №22 по особових рахунках ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» не обліковувався, тобто на момент розгляду позову відсутній предмет спору, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.
Посилання позивача на те, що жодної з підстав, передбачених п.п.60.1.1 - 60.1.5 п.60.1 ст. 60 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла станом на 26.11.2012 року, тобто на дату відкликання відповідачем податкової вимоги від 26.11.2012 р. №22) та які зумовлюють відкликання податкової вимоги, відповідачем у своєму листі наведено не було, тому надати належну оцінку правомірності та належної аргументованості зазначеному відзиву податкової вимоги від 26.11.2012 р. №22 неможливо, суд вважає не доречними при розгляді цієї справи, оскільки відзив податкової вимоги від 26.11.2012 р. №22 не є предметом спору у цій справі та суд не надає оцінки його правомірності при розгляді спірних правовідносин.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із даним позовом) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
За змістом положень пункту 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 11 КАС України (у згаданій вище редакції) адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Відповідно до п.10 ч.1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України, в редакції чинній на момент розгляду справи) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України в редакції чинній на момент розгляду справи) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи) встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом положень частини 3 статті 9 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду справи) кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважать начебто певні дії суб`єкта владних повноважень впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є дії Інспекції щодо визначення суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., дії Інспекції щодо формування податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року із визначенням податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн. та сума податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., визначена у податковій вимозі №22 від 26 листопада 2012 року.

У контексті наведеного слід зазначити, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, урегульовані положеннями ПК України.

Згідно з підпунктом 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова вимога - це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України установлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку (пункт 56.1 статті 56 ПК України).

Наведене дає підстави для висновку, що правові наслідки для платника податків має не здійснення контролюючим органом арифметичних розрахунків податкового боргу або пені, а саме направлення письмової вимоги, як рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, належним способом захисту в такому випадку, відповідно до вимог статей 105, 162 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), є визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень і скасування такого рішення чи окремих його положень.

Звертаючись до суду із даним позовом, Товариство вимог про оскарження податкових повідомлень-рішень № від 14 червня 2012 року та № від 09 листопада 2012 рок, а також безпосередньо самої податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року, як рішення суб`єкта владних повноважень, не заявляло.

Водночас, як встановлено з матеріалів справи та не спростовано позивачем, податкова вимога №22 від 26 листопада 2012 року відкликана 17 січня 2013 року, а майно Товариства звільнено з податкової застави, про що позивача повідомлено 18.01.2013 року листом від 17 січня 2013 року №1522/10/19-014.

Наведені обставини свідчать про відсутність на момент розгляду справи предмету спору, а також відсутність порушень прав та інтересів позивача, які б підлягали захисту та відновленню в судовому порядку у контексті спірних правовідносин.

Також суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про скасування суми податкового боргу Товариства у вигляді пені в розмірі 103600,91 грн., оскільки позивач у позові та письмових поясненнях визнав суми нарахованої пені у розмірі 23657,07 грн., що виключає можливість задоволення такої позовної вимоги.

Більш того, суд вважає, що вимоги позивача не є правильним способом захисту прав платника податків у сфері публічно-правових відносин та не узгоджуються із завданням адміністративного судочинства. Сума ж податкового боргу може бути підтверджена або спростована судом у разі спору про законність рішення контролюючого органу (податкової вимоги), яким таку визначено.

Проте, як зазначалось вище, Товариство вимог про оскарження податкових повідомлень-рішень № від 14 червня 2012 року та № від 09 листопада 2012 рок, а також безпосередньо самої податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року, як рішення суб`єкта владних повноважень, не заявляло.

Позивач у письмових поясненнях зазначив, що вважає за доцільне змінити рішення у частині скасування суми податкового боргу Банку, визначеного у податковій вимозі відповідача №22 від 26.11.2012 року, у зв`язку з чим, просив спростувати суму податкового боргу Банку у вигляді пені в розмірі 103 600,91 грн., встановлену податковою вимогою №22 від 26.11.2012 р.

З приводу наведених вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 2 ст.47 КАС України визначено, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.3 ст.47 КАС України зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Частиною 7 ст.47 КАС України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

З вищевикладених норм вбачається, що зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається лише у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи. При цьому, у разі подання заяви про зміну предмета або підстав позову слід дотримуватись вимог ч. 7 ст.47 КАС України.

Жодних підстав наведених ст.47 КАС України для зміни предмета або підстав позову при новому розгляді справи позивачем не наведено, належної заяви про зміну предмета або підстав позову не надано, вимоги подання такої заяви передбачені ч. 7 ст.47 КАС України не дотримані, отже вимоги позивача наведені у письмових поясненнях відхиляються судом як необґрунтовані та безпідставні.

Окрім того, суд наголошує на тому, що сума податкового боргу може бути підтверджена або спростована судом у разі спору про законність рішення контролюючого органу (податкової вимоги), яким таку визначено.

Проте, Товариство вимог про оскарження податкових повідомлень-рішень № від 14 червня 2012 року та № від 09 листопада 2012 рок, а також безпосередньо самої податкової вимоги №22 від 26 листопада 2012 року, як рішення суб`єкта владних повноважень, не заявляло.

Доводи позивача про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки на момент звернення Банку до суду з адміністративним позовом податкова вимога №22 від 26.11.2012 р. не була відкликана відповідачам, а також в Реєстрі обтяжень рухомого майна був наявний запис про публічне обтяження №13369133, відповідно до якого все майно Банку перебувало в податковій заставі, судом також відхиляються, оскільки обставини, що були підставою для звернення позивача до суду відпали 17 січня 2013 року, про що позивач дізнався 18 січня 2013 року, в результаті чого права позивача були відновлені.

При цьому, позивачем не наведено які саме права Товариства на момент розгляду справи в суді залишились порушеними та не були відновлені, у зв`язку з чим підлягають відновленню в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не є правильним способом захисту прав платника податків у сфері публічно-правових відносин та не узгоджуються із завданням адміністративного судочинства, при цьому заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, а предмет спору на момент розгляду справи відсутній, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач належним чином не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, отже не виконано вимог ч.1 ст.77 КАС України.

Окрім того, вимоги позивача не є правильним способом захисту прав платника податків у сфері публічно-правових відносин та не узгоджуються із завданням адміністративного судочинства.

Тоді як, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржується, належним чином доведено відсутність предмету спору на момент розгляду справи в суді.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд.32, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 г, ) про визнання протиправними дій та скасування сум податкового боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 21 січня 2020 р.

Суддя О.М. Неклеса