Справа № 640/18985/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Селл-Фаст Україна» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Селл-Фаст Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Селл-Фаст Україна» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 10.09.2018 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням товариство з обмеженою відповідальністю «Селл-Фаст Україна» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Селл-Фаст Україна» податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.03.2018, за результатами якої складено акт від 22.08.2018 № 558/26-15-14-01-03/34288558 (далі акт перевірки).

Колегія суддів звертає увагу, що у висновку акта перевірки зафіксовано порушення позивачем пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 016 292,00 грн., в тому числі за січень 2015 року на суму 5 556,00 грн., за квітень 2015 року на суму 16 312,00 грн., за липень 2015 року на суму 78 522,00 грн., за жовтень 2015 року на суму 77 620,00 грн., за травень 2016 року на суму 16 275,00 грн., за червень 2016 року на суму 190 345,00 грн., за вересень 2016 року на суму 29 277,00 грн., за квітень 2017 року на суму 2 374,00 грн., за травень 2017 року на суму 305 630,00 грн., за серпень 2017 року на суму 64 902,00 грн., за грудень 2017 року на суму 44 029,00 грн., за січень 2018 року на суму 185 450,00 грн., які мотивовані безпідставним не нарахуванням податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціям з безоплатної роздачі учасникам (покупцям) під час проведення рекламно-маркетингових заходів рекламних матеріалів інформаційного характеру, а також придбаних у ТОВ "Реклама і Маркетинг" рекламних матеріалів, які були включені до складу податкового кредиту відповідних періодів під час їх придбання та у подальшому не відображені у складі податкових зобов`язань за правилами пункту 198.5 статті 198, виходячи з бази оподаткування, визначеної пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

При цьому, як зазначено в акті перевірки, позивачем за перевіряємий період ввезено на митну територію України в рамках укладених з "Cell-Fast Sp. Z o o" (Польща) договорів рекламні матеріали інформаційного характеру на загальну суму 4 440 503,71 грн., які відображені у бухгалтерському обліку Дт 209 Кт 632 на суму 4 440 503,71 грн.; позивачем у перевіряємому періоді придбано у ТОВ "Реклама і Маркетинг" рекламні матеріали на загальну суму 469 723,07 грн., які відображені у бухгалтерському обліку Дт 209 Кт 632 на суму 469 723,07 грн. суми податку на додану вартість, сплачені при ввезенні на митну територію України рекламних матеріалів інформаційного характеру та придбаних у ТОВ "Реклама і Маркетинг" рекламних матеріалів включено позивачем до складу податкового кредиту за відповідні періоди.

На підставі даного акта перевірки відповідачем 10.09.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким за порушення пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ «Селл-Фаст Україна» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 249 976,00 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 999 981,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 249 995,00 грн.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що порушує його законні права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що передача в рекламних цілях товарно-матеріальних цінностей іншим особам є лише формою розповсюдження реклами та не наділяє таку передачу ознаками постачання товару у розумінні підпункту 13.1.191 пункту 13.1 статті 13 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно положень пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких відповідно до статті 186 Кодексу розташоване на митній території України, у тому числі операції з безоплатної передачі.

Під постачанням товарів відповідно до положень підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розуміється будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважаються: в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).

Підпунктом 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що товари - це матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Відповідно до підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Кодексу датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З наведених положень законодавства вбачається, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів, оплата за які не здійснюється, є дата відвантаження (передачі) таких товарів їх отримувачу.

Таким чином, платник податку при здійсненні операції з постачання (у тому числі безоплатного) товарів зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість. При цьому нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за такою операцією не залежить від статусу покупця (платник чи неплатник податку на додану вартість, юридична чи фізична особа) та подальшого напрямку використання покупцем придбаного товару (у господарській чи негосподарській діяльності).

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 Кодексу).

Отже, податкові зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України нараховуються платником податку у випадку, якщо придбані товари/послуги призначаються для використання або починають використовуватися в неоподатковуваних операціях або не в господарській діяльності такого платника податку.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості, за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (крім суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Отже, операції платника податку з безоплатної передачі товарів, які призначаються для рекламних цілей згідно зі статтею 185 Кодексу є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, база оподаткування податку на додану вартість при здійсненні якої визначається за правилами, встановленими пунктом 188.1 статті 188 Кодексу, при цьому податкові зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу не нараховуються.

Разом з тим, у разі якщо вартість безоплатно переданих товарів рекламного призначення згідно з відповідними стандартами бухгалтерського обліку включається до складу вартості інших самостійно виготовлених товарів/послуг, які в подальшому приймають участь в оподатковуваних операціях, а їх вартість компенсується їх споживачами, збільшуючи при цьому базу оподаткування податку на додану вартість, то такі товари вважаються використаними в оподатковуваних операціях, а тому передача/надання вказаних товарів не розглядається як окрема операція з постачання (у тому числі з безоплатного постачання) товарів, яка підлягає оподаткуванню податку на додану вартість.

У разі якщо вартість безоплатно переданих товарів рекламного призначення не включається до складу вартості інших самостійно виготовлених товарів/послуг, то така передача/надання товарів розглядається як операція з безоплатного постачання товарів, яка є об`єктом оподаткування податку на додану вартість та оподатковується у загальновстановленому порядку, виходячи із бази оподаткування податку на додану вартість, визначеної пунктом 188.1 статті 188 Кодексу. За такою операцією платник податку зобов`язаний скласти дві податкові накладні (одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання / звичайної ціни / балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною) та зареєструвати їх в ЄРПН.

Як зафіксовано в акті перевірки, позивачем вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які безоплатно роздані учасникам (покупцям) під час проведення рекламно-маркетингових заходів, відображено у складі витрат за збут (рахунок 93) на підставі П(С)БО 16 "Витрати". При цьому, суми податку на додану вартість, сплачені за рекламні матеріали, включені до складу податкового кредиту та не віднесені до податкових зобов`язань ТОВ "Селл-Фаст Україна".

Разом з тим, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували включення позивачем вартості безоплатно переданих товарів рекламного призначення згідно з відповідними стандартами бухгалтерського обліку до складу вартості інших самостійно виготовлених товарів/послуг, які в подальшому приймають участь в оподатковуваних операціях, а їх вартість компенсується їх споживачами, збільшуючи при цьому базу оподаткування податку на додану вартість. Зокрема, матеріали справи не містять жодних доказів, які б дозволяли ідентифікувати реальність здійснення операцій з безоплатної передачі рекламних матеріалів, придбаних у "Cell-Fast Sp. Z o o" (Польща) та ТОВ "Реклама і Маркетинг", дати, часу, місця їх передачі під час проведення рекламно-маркетингових заходів, мети здійснення зазначеної операції. Також, як вірно зауважив суд першої інстанції, позивач не навів у чому полягала сутність проведення рекламно-маркетингових заходів.

Також, позивач не надав будь-яких первинних, звітних та облікових документів по спірним операціям, з яких можливо б було встановити сутність господарських операцій з передачі товарно-матеріальних цінностей в рекламних цілях та рекламно-маркетингових заходів.

При цьому, надані позивачем копії наказу ТОВ "Селл-Фаст Україна" про проведення рекламного заходу, а саме святкування з нагоди 10-річчя компанії, додаток до наказу - рекламні засоби, які плануються використати в рекламно-презентаційному заході, а саме святкування з нагоди 10-річчя компанії, календарний план проведення заходів, кошторис витрат та звіти про проведення рекламно-презентаційного заходу не беруться колегією суддів до уваги, оскільки, як вірно було встановлено судом першої інстанції, вказані документи не підписані уповноваженими особами, а є просто роздруківкою.

Посилання апелянта на рішення єдиного учасника ТОВ «Селл-Фаст Україна» від 14.01.2014, відповідно до якого єдиний учасник позивача ОСОБА_1 вирішив схвалити (затвердити) встановлення цін на товари відповідно до розрахунку, за яким зокрема торговельна націнка включає змінні витрати, які не потрапили до первісної собівартості товару, у тому числі витрати на рекламно-маркетингові заходи, списання зразків продукції, колегія суддів не бере до уваги, оскільки рішення засновника товариства не підтверджує будь-яких обставин та не є первинним документом або документом податкового обліку, а лише фіксує наміри учасника.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено правомірність невключення до складу податкових зобов`язань з податку на додану вартість операцій з проведення рекламно-маркетингових заходів за перевірений період.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність прийняття Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № та відсутність підстав для його скасування.

При цьому, інші доводи викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Селл-Фаст Україна» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 20.01.2020.