Справа № 160/9867/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2020 року Справа № 160/9867/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1992р. - 31.12.1996р. з урахуванням довідки за 01.01.1992р.-31.12.1996р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахування пенсії ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1992р.-31.12.1996р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахування правильності нарахування пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дня виходу на пенсію 23.03.1997р. і до сьогоднішнього дня, з урахуванням заробітної плати за періоди роботи: з 01.01.1992р - 31.12.1996р..; 01.01.1971р.-31.12.1975р.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 23.03.1997р. ОСОБА_1 отримала право на пенсію за віком. Стаж роботи складав - 40 років 4 місяці і 2 дні. Пенсія була призначена в серпні 1997 року в гривнях, розмір нарахованої пенсії складав 49,26 грн.. Позивач вказує, що з 1970 року була членом колгоспу ім. Петровського, проте рішенням правління вказаного колгоспу від 06.04.1990р. посада позивача була скорочена, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 була переведена на іншу посаду. З таким рішенням колгоспу ім. Петровського ОСОБА_1 була не згодна, тому звернулась до місцевого районного суду з позовом про поновлення її на посаді бухгалтера та виплату заробітної плати за дні вимушеного прогулу.
За результатами такого судового оскарження 13.12.1996 р. ОСОБА_1 була поновлена на посаді, а в серпні 1997р. їй була виплачена заробітна плата в сумі 4329,58 грн. за період вимушеного прогулу з 1990р. по 1996р..
Позивач зазначає, що починаючи з 1997 року по теперішній час вона неодноразово зверталась до пенсійного органу із заявами про перерахунок її пенсії, з врахуванням заробітної плати за період з 1990р. по 1996р., однак пенсійним органом їй було відмовлено. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/9867/19. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
28 листопада 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наведені ті ж самі доводи, що і в позовній заяві.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1997 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до трудової книжки колгоспника № 715 ОСОБА_1 вступила в члени колгоспу ім. Петровського Солонянського району у 1970 р. (а.с. 155 т. 1).
Рішенням правління колгоспу ім. Петровського Солонянського району від 06.04.1990р. посада позивача була скорочена, а позивача було переведено на іншу посаду.

Не погодившись із таким рішенням колгоспу, ОСОБА_1 оскаржила його до суду, подавши позов про поновлення її на посаді та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського обласного суду від 27.05.1991р. вирішено поновити ОСОБА_1 на роботі в якості бухгалтера цеха механізації колгоспу ім. Петровського Солонянського району. Стягнуто з колгоспу ім. Петровського на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 204 руб. 16 коп..

В 1996 році ОСОБА_2 була поновлена на посаді за рішенням Дніпропетровського обласного суду від 27.05.1991р., а відповідно до довідки про розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу, виданої головою АТВТ «Петровське», заробітна плата ОСОБА_2 в гривнях, з урахуванням інфляції за період з липня 1990 року по грудень 1996 року склала: 1990 р. - 341,19 грн., 1991 р. - 888,62 грн., 1992р. - 750,13 грн., 1993р. - 660,62 грн., 1994р. - 610,18грн., 1995р. - 570,10 грн., 1996р. - 508,74 грн. (а.с. 125 т. 1).

Як встановлено судом, пенсія за віком ОСОБА_2 призначена з березня 1997р.

Згідно з протоколом пенсійного органу про призначення пенсії від 07.09.1997р. № 316, для розрахунку розміру пенсії враховувалась заробітна плата позивача за період її роботи з 01.08.1995р. по 31.07.1997р. (а.с. 103).

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про перерахунок пенсії, з урахуванням заробітної плати за періоди роботи з 01.01.1992р. по 31.12.1996р., з 01.01.1971р. - по 31.12.1975р.

Листом за №690/04-20 управління Пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області повідомило позивача про те, що для розрахунку пенсії було взято заробітну плату за останні 24 місяці перед зверненням (довідка №32 від 29.08.1997р.). Також зазначено, що під час перевірки архівних документів виявлено, що стажеві книги по колгоспу ім. Петровського велись за період з 1945р. по 1980 роки. Відповідно, дані про факт роботи позивача в стажевих книгах за 1990р.-1996р. відсутні. В помісячних відомостях нарахування заробітної плати за період: з червня 1990р. по листопад 1996р. даних про факт роботи та нарахування заробітної плати не виявлено, таким чином, факт роботи ОСОБА_1 та нарахування заробітної плати на позивача за період 28.06.1990р. по 30.11.1996р. по архівним документам не підтверджується.

Отже, позивач вважає, що пенсійним органом протиправно не включено до розрахунку розміру її пенсії заробітну плату за період роботи 01.01.1992р.-31.12.1996р. (заробітна плата за вимушений прогул, яка була виплачена за рішенням суду), окрім цього просить зобов`язати пенсійний орган провести перерахування правильності нарахування пенсії, з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.01.1971р.- 31.12.1975р., тобто між сторонами виник спір щодо правильності нарахування розміру пенсії.

Суд враховує, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з питанням перерахунку її пенсії та включення до розрахунку розміру її пенсії заробітної плати за період роботи 01.01.1992р.-31.12.1996р..

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Згідно ч. 1 ст. 43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.2 ст. 43 Закону №1058-IV для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Частиною 4 ст. 42 Закону №1058-IV передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Статтею 45 Закону №1058-IV встановлені строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. Згідно з частинами четвертою, п`ятою цієї статті перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 2.7 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2 - 4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач у 1970р. вступила у члени колгоспу ім. Петровського Солонянського району (відповідно до довідки від 05.11.2003р. колгосп ім. Петровського з 29.06.1991р. перейменований АТ «Петровське», а з 01.12.1998р. АТ «Петровське» реорганізовано в СТОВ «Агрос» (а.с. 137,142))

Рішенням правління колгоспу ім. Петровського Солонянського району від 06.04.1990р. посада позивача була скорочена, а позивача переведено на іншу посаду.

Рішенням Дніпропетровського обласного суду від 27.05.1991р. вирішено поновити ОСОБА_1 на роботі в якості бухгалтера цеха механізації колгоспу ім. Петровського Солонянського району. Стягнути з колгоспу ім. Петровського на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 204 руб. 16 коп.

З матеріалів справи видно, що з 1997 року позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявами про здійснення перерахунку пенсії з проханням включити у розрахунок розміру пенсії заробітну плату, виплачену за вимушений прогул за період з 1991р. по 1996р. відповідно до рішення Дніпропетровського обласного суду від 27.05.1991р., однак відповідачем відмовлено в такому перерахунку, оскільки в помісячних відомостях факту роботи позивача та нарахування їй заробітної плати за спірний період не виявлено.

Суд зазначає, що відповідно до п. а ч.1 ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час спірного періоду) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі по тексту Закон №400/97-ВР), який був чинним на час виплати заробітної плати позивачу за час вимушеного прогулу за період з 01.01.1992р. - 31.12.1996р.

Пунктом 1 статті 2 Закону №400/97-ВР передбачено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи із тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, у тому числі в натуральній формі, які підлягають обкладанню податком на доходи фізичних осіб (прибутковим податком з громадян). До цих витрат не відносяться витрати на оплату виконаних робіт (послуг) згідно з цивільно-правовими договорами, виплату доходів у вигляді дивідендів, процентів тощо, а також інші витрати, які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених положень видно, що однією з необхідних умов, яка дає право на трудову пенсію є сплата підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Як свідчать матеріали справи, виплату заробітної плати за вимушений прогул ОСОБА_1 за період з 01.01.1992р. - 31.12.1996р. було виплачено в серпні 1997 р., виходячи із середнього заробітку 162 руб. 47 коп., встановленого рішенням Дніпропетровського обласного суду. На підтвердження сплати страхових внесків в матеріалах справи міститься довідка Солонянського районного відділу Пенсійного фонду України від 08.09.1997р. № 121 про сплату страхових внесків в Пенсійний фонд України за період з 01.01.1991р. по 01.08.1997р. (а.с.115, т. 1)

За наведених обставин, суд доходить висновку, що оскільки рішенням суду відновлено право позивача шляхом поновлення її на відповідній посаді та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.1992р. - 31.12.1996р., також із вищезазначених виплат сплачено страхові внески за цей же період, отже фактично з незалежних від позивача підстав її позбавили права на отримання пенсійних виплат у належному розмірі.

Отже, за наявності у позивача права на отримання пенсії та за умов дотримання певних приписів законодавства, які обумовлюють виникнення права на перерахунок пенсії, позивач мала законні підстави розраховувати на здійснення перерахунку відповідачем розміру її пенсії з урахуванням виплаченого їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.01.1992р. - 31.12.1996р. на підставі означеного рішення суду.

А тому, суд доходить до висновку про те, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки за 01.01.1992р.-31.12.1996р. та з врахуванням періоду роботи з 01.01.1992р. - 31.12.1996р. є протиправною, у зв`язку із чим, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахування пенсії ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1992р.-31.12.1996р., а отже позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахування правильності нарахування пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дня виходу на пенсію 23.03.1997р. і до сьогоднішнього дня, з урахуванням заробітної плати за періоди роботи: з 01.01.1992р - 31.12.1996р.; 01.01.1971р.-31.12.1975р., суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до приписів частин 1 та 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже з наведеного видно, що саме суд під час провадження в адміністративній справі надає оцінку діям, бездіяльності чи рішенням суб`єкта владних повноважень, таким чином зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень самостійно надати оцінку своїм діям суперечить меті та суті судового захисту та завданням адміністративного судочинства.

Окрім того суд зазначає, що під час розгляду даної адміністративної справи №160/9867/19 судом надано оцінку відмові Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки за період з 01.01.1992р.-31.12.1996р. та з врахуванням періоду роботи з 01.01.1992р. - 31.12.1996р. та зобов`язано відповідача провести перерахування пенсії ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1992р.-31.12.1996р., тобто фактично вже вирішено питання та оцінено проведений відповідачем розрахунок пенсії ОСОБА_1 за вказаний період, у зв`язку із чим, зобов`язання відповідача самостійно переоцінити власні дії не відповідає меті адміністративного судочинства, не є належним способом захисту прав, оскільки не буде мати ефективного відновлення прав позивача.

Окрім того, суд зазначає, що в поданому адміністративному позові питання врахування пенсійним органом під час призначення пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди її роботи з 01.01.1971р.-31.12.1975р. позивачем не ставилося, а тому судом не вирішувалось.

За наведених обставин, суд доходить висновку про те, що вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахування правильності нарахування пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дня виходу на пенсію 23.03.1997р. і до сьогоднішнього дня, з урахуванням заробітної плати за періоди роботи: з 01.01.1992р - 31.12.1996р..; 01.01.1971р.-31.12.1975р. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись 139, 241, 242-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд.26, м. Дніпро, 49094, і.к. 21910427) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у перерахуванні пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням довідки за 01.01.1992р.-31.12.1996р. та з врахуванням періоду роботи з 01.01.1992р. - 31.12.1996р..

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахування пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням періоду роботи з 01.01.1992р.-31.12.1996р.

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (і.к. 21910427) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) надмірно сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., який сплачено на підставі квитанції 0.0..1 від 29.10.2019, яка міститься в матеріалах адміністративної справи №160/9867/19.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 08 січня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова