Справа № 200/12679/19-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 р. Справа№200/12679/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту кіберполіції Національної поліції України в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати позивачеві компенсації за неотриманий однострій поліцейського, за період з 07 листопада 2015 року по 31 серпня 2018 року - протиправною;

- зобов`язати Департамент кіберполіції Національної поліції України нарахувати та сплатити позивачеві компенсацію за неотриманий однострій поліцейського у відповідності до пункту 4 частини 10 статті 62 Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС України від 22 червня 2016 року № 530, згідно норми № 11 належності однострою поліцейських, які залучені до проведення антитерористичної операції або безпосередньо виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, боротьби із злочинністю, забезпечення безпеки дорожнього руху в районі її проведення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 07 листопада 2015 року № 67о/с позивач був прийнятий на службу та призначений на посаду старшого інспектора відділу протидії кіберзлочинам в Донецькій області Донецького управління кіберполіції Департаменту кіберполіції Національної поліції України. Наказом Департаменту кіберполіції Національної поліції України (далі ДКП НПУ) від 27 серпня 2018 року №146о/с, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) був звільнений зі служби в поліції з 31 серпня 2018 року на підставі поданого ним рапорту від 10 липня 2018 року.

У період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Протягом вказаного періоду, в порушення статті 20 Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС України від 22 червня 2016 року №530 «Про затвердження норм належності однострою поліцейських (у мирний час)», наказу МВС України від 12 вересня 2017 року №772 «Про затвердження Порядку забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час)», позивач не отримав однострій поліцейського, а при звільненні йому не було сплачено грошову компенсацію за не отриманий однострій.

26 березня 2019 року з зазначеного приводу позивачем на адресу Департаменту кіберполіції було направлено звернення, в якому він просив у відповідності до наказу МВС України від 22 червня 2016 року №530, згідно норми №11 належності однострою поліцейських, які залучені до проведення антитерористичної операції або безпосередньо виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, боротьби із злочинністю, забезпечення безпеки дорожнього руху в районі її проведення, сплатити йому грошову компенсацію за неотриманий однострій поліцейського.

Листом Департаменту кіберполіції від 02.05.2019 року за №Л-937/38/01-2019, позивачеві було повідомлено про те, що законодавством не передбачено підстави щодо сплати грошової компенсації за неотриманий однострій поліцейського.

Посилаючись на порушення відповідачем законів та підзаконних актів, які регламентують забезпечення поліцейських одностроєм, а також на те, що відсутність законодавчого врегулювання компенсації за неотриманий однострій не може прийматися до уваги, а до спірних правовідносин, має бути застосований механізм розв`язання конфлікту між державою та особою, за яким спірні питання, що ґрунтуються на нечіткості закону, підлягають вирішенню на користь такої особи, в процесі якого слід застосовувати Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема статтю 9-1, Постанову Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року, позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 161 КАС України, суд своєю ухвалою від 02 листопада 2019 року залишив позовну заяву без руху, встановивши позивачеві строк для усунення недоліків. 11 грудня 2019 року, після усунення позивачем недоліків позову, розгляд справи був продовжений.

Згідно із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, ухвала суду про відкриття провадження у справі була вручена відповідачу 27 листопада 2019 року.

Станом на час розгляду справи відзив на адміністративний позов відповідачем не поданий.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 175 КАС України, за якими у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи, враховуючи не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Дослідивши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 9-10).

Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 вересня 2018 року № , зареєстрованим фактичним місцем проживання/перебування позивача як внутрішньо переміщеної особи є: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

За відомостями трудової книжки позивача, серія: НОМЕР_3 , наказом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 07 листопада 2015 року № 67о/с позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України, та Наказом Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 27 серпня 2018 року №146о/с, був звільнений з Національної поліції України за власним бажанням з 31 серпня 2018 року (а.с. 17-19).

Згідно із довідкою Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 18 травня 2018 року № 2092/38/01-2018, про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, позивач ОСОБА_1 , у період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року, на підставі наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 26.12.2015 року № 360; наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 30.04.2018 № 120дск, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (а.с. 14).

Відповідно до посвідчення, серія: НОМЕР_2 , виданого ГУ НП в Донецькій області на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с. 13).

26 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із зверненням, в якому він просив у відповідності до наказу МВС України від 22 червня 2016 року №530, згідно норми №11 належності однострою поліцейських, які залучені до проведення антитерористичної операції або безпосередньо виконують завдання із забезпечення публічної безпеки і порядку, боротьби із злочинністю, забезпечення безпеки дорожнього руху в районі її проведення, сплатити йому грошову компенсацію за неотриманий однострій поліцейського (а.с. 15).

02 травня 2019 року Департаментом кіберполіції, листом від 02 травня 2019 року за №Л-937/38/01-2019, позивачеві було повідомлено про те, що відповідно до статті 20 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський отримує однострій безоплатно. Згідно із наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 червня 2016 року № 530 «Про затвердження норм належності однострою поліцейських (у мирний час)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 липня 2016 року за № 1004/29134, забезпечення поліцейських одностроєм здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, інших джерел, не заборонених законом, з урахуванням установлених нормами належності строків носіння (експлуатації) предметів однострою. Посилаючись на наведене відповідач зазначив, що законодавством не передбачено підстав щодо сплати грошової компенсації за неотриманий однострій поліцейського (а.с. 16).

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейські мають єдиний однострій. Поліцейський отримує однострій безоплатно.

Правила носіння та норми належності однострою поліцейських затверджує Міністр внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 20 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Наказом МВС України від 22 червня 2016 року №530, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 липня 2016 року за № 1004/29134, затверджено норми належності однострою поліцейських (у мирний час).

Організація забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських (у мирний час) визначаються Порядком забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час), затвердженим наказом МВС України від 12 вересня 2017 року № 772, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 жовтня 2017 року за №1224/31092 (далі - Порядок № 772).

Пунктом 2 р. І наведеного Порядку № 772, визначено, що однострій - загальна назва предметів одягу, головних уборів, взуття, білизни, спорядження та знаків розрізнення, що мають особливі відмінні ознаки (колір, конструкція, крій, фурнітура), зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Однострій поділяється на предмети однострою особистого користування та предмети однострою, які використовуються як інвентарне майно. Предмети однострою особистого користування передаються в постійне особисте користування поліцейським безоплатно з одночасним списанням з балансу відповідного органу (закладу, установи) поліції на підставі належно оформленої роздавальної відомості на предмети однострою (додаток 1) та акта приймання-передачі за встановленою згідно із законодавством формою.

Згідно із п. 3 р. І Порядку № 772, на кожного поліцейського для здійснення контролю за станом забезпечення його предметами однострою згідно з нормами належності та за строками їх носіння (експлуатації) оформлюється арматурна картка (додаток 2). Облік предметів однострою в арматурній картці ведеться з дати призначення поліцейського на відповідну посаду згідно з наказом по особовому складу.

Відповідно до п.п. 1-3 р. ІІ Порядку № 772, однострій особистого користування, який надходить до органів (закладів, установ) поліції, видається поліцейським згідно із затвердженими нормами належності та з урахуванням строків носіння (експлуатації), зазначених у них. Дострокова видача предметів однострою дозволяється тільки у випадках, передбачених цим Порядком. Одностроєм особистого користування забезпечується поліцейський, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції, з дня присвоєння відповідного спеціального звання поліції до дня звільнення зі служби в поліції. Однострій видається поліцейським безоплатно на майбутній термін служби та на строк, що передбачений нормами належності.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд звертає увагу, що позивач мав право на безоплатне отримання однострою у відповідності до положень ст. 20 Закону України «Про Національну поліцію» та наказів МВС України від 22 червня 2016 року № 530 і від 12 вересня 2017 року № 772, натомість, доказів того, що він звертався до відповідача або до суду стосовно неналежного забезпечення його одностроєм під час проходження служби, - суду не представлено.

В той же час, нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, не містять положень, які передбачають право позивача на грошову компенсацію за неотриманий однострій, у зв`язку із чим, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити позивачеві компенсацію за неотриманий однострій поліцейського є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на положеннях законодавства а тому не підлягають задоволенню.

За наведених обставин, позовні вимоги про визнання бездіяльності Департаменту кіберполіції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати позивачеві компенсації за неотриманий однострій поліцейського, за період з 07 листопада 2015 року по 31 серпня 2018 року, задоволенню також не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ч. 5 ст. 139 КАС України, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відмовлено у повному обсязі, суд приходить до висновку, що судові витрати у даній справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись, ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Департаменту кіберполіції Національної поліції України (місцезнаходження: 02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 19) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 20 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров