Справа № 260/560/19
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2020 року м. Ужгород№ 260/560/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю..

за участі:

секретаря судового засідання Завидняк А.В.,

позивач не з`явилася,

представника відповідача Ігнатенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання дій протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Закарпатській області), в якій просить: визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Закарпатській області №Ф-2339-50 від 04.02.2019 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 8 190,60 грн; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області ( ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ГУ ДФС у Закарпатській області протиправно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-2339-50 у сумі 8190,60 грн., скільки за період з 01.02.2018 по 31.12.2018 позивачем сплачувався єдиний внесок в порядку, в строки та в розмірах, встановлених чинним законодавством. Згідно квитанцій, загальна сума сплаченого з 01.02.2018 по 31.12.2018 єдиного внеску складає 9009,66 грн. з розрахунку 819,06 грн. щомісячно. Позивач зазначила, що 04.02.2019 року нею подано до Управління у м.Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма №Д5 (річна)). За 2018 рік позивачем щокварталу подавались Податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, за формою затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 09 червня 2015 року №578, з обсягом доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5% - 0 грн.. Крім того, позивач зазначила, що з 12.01.2004 року працює на Корпорації з питань садівництва, виноградарства, виноробної та консервної промисловості «Закарпатсадвинпром», що підтверджується довідкою від 28.02.2019. Позивач зазначила, що 28 листопада 2017 року отримала Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане Національною асоціацією адвокатів України, Серії ЗР №21/1270 від 28 листопада 2017 року та провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) як фізична особа-підприємець.

Позивач вважає, що будучи працівником та, одночасно, перебуваючи на обліку в органі державної податкової служби, як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа, а доходи, отримані від адвокатської діяльності в період перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, в силу вимог п.297.1 ст.297 ПК України звільняються від оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

08 травня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач має статус фізичної особи-підприємця з 01.02.2018 та відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України Мерза Рената Іванівна є адвокатом (свідоцтво №21/1270) та займається індивідуальною адвокатською діяльністю, тобто є платником єдиного внеску згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону. Представник відповідача зазначив, що відповідно до п.3 статті 7 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суму, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Додатково відповідач вказує, що відповідно до частини 12 статті 9 Закону передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Позивач, порушуючи норми чинного законодавства, не сплатив в повному обсязі нарахований єдиний внесок, що, на думку відповідача, свідчить про протиправну поведінку платника єдиного внеску.

28 травня 2019 року ухвалою суду провадження у справі 260/560/19 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у зразковій адміністративній справі №520/3939/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/10/19).

17 грудня 2019 року у зв`язку із набранням законної сили рішення Верховного Суду у зразковій справі №520/3939/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/10/19) провадження у даній адміністративній справі поновлено.

У судове засідання 14.01.2020 позивач не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Разом з тим, 13 січня 2020 року позивачем подано до суду заяву відповідно до якої просила на підставі ч.3 ст.194 КАС України розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи. Зазначила при цьому, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши у судовому засідання пояснення представника відповідача, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 зареєстрована 01.02.2018 як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності - 69.10 - діяльність у сфері права.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 обрала спрощену систему оподаткування з 01.02.2018 року зі ставкою єдиного податку 5% 3 група (а.с.33).

Згідно доказів наявних у матеріалах справи, встановлено, що позивачем 04.02.2019 року подано звіт про суми нарахування доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік форми Д5 як фізичною особою на спрощеній системі оподаткування із суму нарахованого єдиного внеску у розмірі 9009,66 грн (а.с.35). Вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується копіями квитанцій наявних у матеріалах справи (а.с.34).

04 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2339-50, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 8190,60 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону № 2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції Закону №77-VIII від 28.12.2014) платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Суд встановив, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування, основним видом економічної діяльності позивача є "Діяльність у сфері права".

Суд зауважує, що хоча ОСОБА_2 зареєстрований на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю як самозайнята особа, проте, відповідачем не надано суду доказів здійснення адвокатської діяльності позивачем з отримання доходу від такої діяльності.

У п.65.3 ст.65 Податкового кодексу України зазначено, що для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

Відповідач не довів, що позивач звертався до нього особисто або через уповноважену особу із заявою та документами щодо взяття позивача на облік як самозайнятої особи.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, суд доходить висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Пунктом 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

У рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.09.2019 року у справі №520/3939/19, яка є зразковою відносно даної адміністративної справи, Суд дійшов наступних висновків: за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами. Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2339-50 від 04.02.2019 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки позивач не здійснювала адвокатської діяльності у період за який нараховано відповідачем заборгованість зі сплати єдиного внеску та відповідно не отримувала прибуток від адвокатської діяльності, отже відповідачем протиправно винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу, а відтак позовні вимоги про скасування вимоги Головного управління ДФС у Закарпатській області від 04.02.2019 року №Ф-2339-50 про сплату боргу у розмірі 8190,60 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 18.04.2019, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. відтак, з урахуванням задоволення позовних вимог, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області підлягає судовий збір у вказаному розмірі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Волошина, буд.52, ) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Закарпатській області №Ф-2339-50 від 04.02.2019 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 8 190,60 (вісім тисяч сто дев`яносто гривень 60 коп.) грн..

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 20.01.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору