Справа № 489/4503/19
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 489/4503/19 провадження №2-а/489/10/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря судового засідання Буряченка Д.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Маркіна С.І.

представника відповідача Букреєва Є.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Гришаєва Олександра Олександровича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача незаконними та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 053368 від 15.08.2019.

В позові вказав, що 15.08.2019 близько 22 год. 00 хв., керуючи своїм автомобілем по вул. Пограничній в м. Миколаєві, виїхав на перехрестя, коли миготливий зелений сигнал світлофору змінився жовтим та для того, щоб уникнути екстреного гальмування і не створити загрозу водіям, що рухались за ним, продовжив рух через перехрестя у відповідності до п. 8.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі Правила дорожнього руху). Після чого він був зупинений працівниками поліції, які звинуватили його у проїзді перехрестя на забороняючий сигнал світлофору червоний, але жодних доказів на підтвердження вини не надали. Позивач наполягає на тому, що інспектор знаходився на значній відстані від перехрестя і не міг точно визначити, чи перетинав він кордон перехрестя на забороняючий сигнал світлофору. Так, після безпричинної на думку позивача зупинки, відповідач почав вимагати від нього пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але маючи при собі зазначений документ, він відмовився його надавати, оскільки у відповідача не було правових підстав зупиняти автомобіль. Крім того позивач вказує на те, що в оскаржуваній постанові невірно зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення. У зв`язку із цим, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вимога поліцейського для пред`явлення водієм полісу обов`язкового страхування без дотримання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено випадки контролю за наявністю договорів обов`язкового страхування, є неправомірною. Крім того позивач вважає, що копія постанови не відповідає вимогам закону, оскільки не міститься порядку її оскарження.

13.11.2019 до суду надійшов відзив відповідача на адміністративний позов про скасування постанови ДП18 № 053368 від 15.08.2019 з долученим до нього диском з відеозаписом.

У відзиві вказано, що 15.08.2019 інспекторами Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції було виявлено, що водій транспортного засобу засобом Land Rover, номерний знак НОМЕР_1 , рухався з порушенням Правил дорожнього руху, а саме здійснив проїзд перехрестя на забороняючий сигнал світлофору. Після зупинки, інспектор патрульної поліції підійшов до водія, відрекомендувався, пояснив суть правопорушення та підставу перевірки документів, вказав вимогу надати документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху. Водій відмовився надавати для перевірки поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку із чим, після дослідження доказів і надання їм оцінки було встановлено склад адміністративного правопорушення та розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено постанову. Також на водія було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме порушення п. 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.09.2019, з урахуванням вимог статті 286 КАС України, відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні вимог позову наполягали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 від 15.08.2019, вбачається, що 15.08.2019 о 21 год. 45 хв., водій ОСОБА_1 , рухаючись біля будинку № 238 по вул. Чкалова в м. Миколаєві, керував транспортним засобом Land Rover, номерний знак НОМЕР_1 , при порушенні Правил дорожнього руху, не пред`явив чинний страховий поліс цивільно-правового страхування наземних транспортних засобів для перевірки, чим порушив пп. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Згідно п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пп. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

В розділі 2 Правил дорожнього руху закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у п. 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Вказане відповідає постанові Верховного Суду від 02.12.2019 у справі № 766/10693/17, в якій Верховний Суд у своєму висновку вказав, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс. Сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а.

Як встановлено судом та підтверджено позивачем він мав при собі страховий поліс, але працівнику поліції його не надав, так як вважав відсутніми з його сторони порушення Правил дорожнього руху.

Крім того, як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 053366 від 15.08.2019, вбачається, що 15.08.2019 о 22 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 , рухаючись біля будинку № 248 по вул. Пограничній в м. Миколаєві, керував транспортним засобом Land Rover, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух на забороняючий сигнал світлофору (червоний), чим порушив пп. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи, а саме з відеозаписів наданих відповідачем та з пояснень позивача встановлено, що останнім не було пред`явлено для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилання позивача на те, що відповідачем не надано доказів порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого зупинка є незаконною судом до уваги не приймається, оскільки вказане спростовується відомостями з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 053366 від 15.08.2019, в сукупності з дослідженим відеозаписом з реєстратора патрульного автомобіля.

Так, на відеозаписі «» зафіксовано проїзд позивачем світлофорного об`єкта на забороняючий сигнал світлофору. Відеозапис повністю фіксує обставини вчинення правопорушення з моменту порушення позивачем Правил дорожнього руху до його зупинки.

Щодо адреси вчинення правопорушення слід зазначити, що вона відповідає місцю зупинки (відповідно і вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП) та не стосується адреси фіксації правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стосовно твердження позивача відносно відеозапису, наданого відповідачем, як недопустимого доказу по справі, суд вважає, що сукупний аналіз усіх наявних у справі доказів, дає достатні підстави стверджувати, що факт вчинення заявником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, є в повній мірі доведений відповідачем.

Крім того, посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, суд не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи обставини по справі та досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за порушення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наявність у справі доказів, які підтверджують порушення позивачем пп. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, що відповідає положенням п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Гришаєва Олександра Олександровича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається: https://court.gov.ua/sud1416/.

Відомості про учасників судового розгляду:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

відповідач 1 інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Гришаєв Олександр Олександрович, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

відповідач 2Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Повний текст судового рішення складено 22.01.2020.

Суддя І.В. Коваленко