Справа № 824/3185/14-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 січня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/3185/14-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дембіцького П.Д.

суддів: Левицького В.К.

Брезіної Т.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Жураковської Ю.М.

представник позивача: Максименко Р.Д.

представник відповідача: Скригонюк І.В.

представник другого відповідача: не з`явився.

представник третього відповідача: Лунга І.О.

розглянувши клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України про зупинення провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Міністерства юстиції України, про скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, Міністерства юстиції України, про скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представником Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач) подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

В обґрунтування клопотання відповідач вказував, що на даний час Конституційним судом України рішення за результатами розгляду конституційних подань 47 народних депутатів України та Верховного суду у справі № 813/7910/14 не прийнято; рішення ЄСПЛ від 17.10.2019 р. по справі "Полях та інші проти України" не є остаточним; на розгляді палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян знаходиться справа в подібних правовідносинах.

За наведених обставин, відповідач вважає, що суд має зупинити провадження у справі.

Представники відповідачів у підготовчому засіданні, яке відбулося 22.01.2020 року підтримали подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 22.01.2020 року заперечував щодо клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки подальше зупинення провадження у цій справі є незаконним та таким, що порушує розумні строки розгляду справи та основні принципи адміністративного судочинства.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд вважає, що обов`язковими підставами для зупинення провадження у адміністративній справі є неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, оскільки в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

На переконання суду, в даній справі відсутні обставини, які перешкоджають подальшому розгляду справи № 824/3185/14-а.

Разом з тим, суд зазначає, що в даній справі провадження зупинено ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.03.2015 року до вирішення Верховним Судом України питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності положень Закону України "Про очищення влади" Конституції України, питання щодо чого порушено відповідно до Ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 у справі №824/3185/14-а, та прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України.

За даними офіційного веб-сайту Конституційного Суду України 20.11.2014 року Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Ухвалою від 12.02.2015 року Перша колегія суддів Конституційного Суду України відкрила конституційне провадження у справі за цим клопотанням.

20.01.2015 року до Конституційного Суду України звернулися 47 народних депутатів України з клопотанням визнати неконституційними частини третю, шосту статті 1, частини першу, другу, третю, четверту, восьму статті 3, пункт 2 частини п`ятої статті 5, пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про очищення влади".

Ухвалою від 18.03.2015 року Перша колегія суддів відкрила конституційне провадження у справі за цим клопотанням.

23.03.2015 року до Конституційного Суду України надійшло конституційне подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про очищення влади".

Ухвалою від 01.04.2015 року Перша колегія суддів Конституційного Суду України об`єднала провадження за трьома конституційними поданнями в одне конституційне провадження.

Ухвалою Конституційного Суду України від 06.07.2017 року у справі № 5-уп/2017 об`єднано конституційні провадження у справах за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України „Про очищення влади" від 16 вересня 2014 р. № 1682-VІІ, 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього закону та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 4 цього закону в одне конституційне провадження у справі.

Станом на час розгляду клопотання, вищезазначені подання перебувають на розгляді Конституційного Суду України.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (надалі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ, Суд) є джерелами права для судів України.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

Працівник, який вважає, що роботодавець неправомірно відсторонив чи звільнив його, має важливий особистий інтерес до забезпечення швидкого судового розгляду питання законності цього заходу, оскільки трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, враховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.

Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 12.12.2019 року справа № 826/25204/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що у зв`язку з тривалим розглядом Конституційним Судом України справи № 5-уп/2017 може бути порушене право позивача на законне сподівання щодо відновлення порушених прав, у актуальний для нього час.

Частиною 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України,

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з метою забезпечення розгляду справи у межах розумного строку та реалізації права особи на доступ до правосуддя суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі.

За приписами п. 5 ч.2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

З аналізу наведеної норми видно, що зупинення провадження у справі є правом, а не обов`язком суду.

Відтак, посилання відповідача на вимоги п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України та необхідності зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у подібних правовідносинах (в іншій справі), суд не бере до уваги.

Крім того, суд зауважує, що нормами КАС України не передбачено можливість зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення ЄСПЛ.

Беручи до уваги наведене, а також зважаючи на тривале не вирішення Конституційним Судом України подання щодо конституційності положень Закону України "Про очищення влади" Конституції України, суд вважає, що клопотання відповідача про зупинення провадження у справі є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 236, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України про зупинення провадження в справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22.01.2020 року.

Головуючий суддя: П.Д. Дембіцький

Судді: Т.М. Брезіна

В.К. Левицький