Справа № 640/13689/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника позивача Литвин А.О., представника відповідача-1 Грімової Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування висновку та наказу, поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

23.07.2019 ОСОБА_1 подав до суду позов до Національної поліції України, третя особа - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування дисциплінарної комісії від 10.07.2019, наказу Голови Національної поліції України Князєва Сергія №1332 від 15.07.2019 у частині щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Позов обґрунтовано тим, що вказані рішення відповідача підлягають скасуванню, оскільки в ході службового розслідування не було встановлено факту вчинення позивачем дій, які можна вважати дисциплінарним проступком у розумінні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а висновок дисциплінарної комісії не може ґрунтуватись на припущеннях.

02.08.2019 позивач у порядку ст.47 КАС України подав заяву про збільшення позовних вимог (вх.№03-14), в якій остаточно просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування дисциплінарної комісії від 10.07.2019;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національної поліції України Князєва Сергія №1332 від 15.07.2019 у частині щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення;

- скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 139 о/с від 24.07.2019 «По особовому складу» у частині звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі наказу Голови Національної поліції України №1332 від 15.07.2019;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розвідок у Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України з 09.08.2019;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити грошові кошти позивачу за час вимушеного прогулу з 09.08.2019 по день вирішення справи по суті та набрання законної сили рішення суду у даній справі (а.с.50).

Вказана заява судом першої інстанції до провадження не приймалась, відповідачу та третій особі не надсилалась.

Також до заяви про збільшення позовних вимог позивач долучив заяву про залучення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України до участі у справі як співвідповідача (а.с.53).

Вказана заява також судом першої інстанції не розглядалась.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі (а.с.148)

Суд першої інстанції, приймаючі рішення у справі, зазначив, що судом було враховано, що службове розслідування було проведено саме за фактом складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, а не за фактом доведення вини останнього у вчиненні такого порушення, та звернув увагу, що за порушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу, позивач визнав факт вчинення ним цього правопорушення.

Вказавши наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється в прямому умислі, таке порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства, факт відмови позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджена належними та допустимими доказами.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2019 як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апелянта аналогічні доводам позовної заяви.

Крім того позивач наголосив, що відповідач під час опитування осіб в ході службового розслідування не прийняв до уваги пояснення заступника начальника управління - начальника відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту підполковника поліції ОСОБА_8., який пояснив, що ОСОБА_1 не знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а був втомлений та здійснював поїздку у службових цілях, виконуючи його наказ. Аналогічні пояснення надав начальник управління оперативних розробок Департаменту полковник поліції ОСОБА_9.

Національною поліцією України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про правильність висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та наголосив про порушення судом першої інстанції норм КАС України, оскільки заява про збільшення позовних вимог та заява про залучення до участі у справі Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України як співвідповідача не були розглянуті, що є порушенням процесуального права.

Представник Національної поліції України в судовому засіданні підтвердив факт не розгляду судом першої інстанції заяв позивача про збільшення позовних вимог та залучення до участі у справі іншого співвідповідача.

Частиною 1 статті 47 КАС України визначено, що позивач має право збільшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до матеріалів справи, суд першої інстанції не приймав будь яких рішень з приводу заяв позивача про збільшення позовних вимог та залучення Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України до участі у справі як співвідповідача.

Сторони в судовому засіданні підтвердили вказану обставину.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справ буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 до участі у справі залучено співвідповідачем Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, змінивши його процесуальний статус.

Сторонам було вручено заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Вислухавши в судовому засідання пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 станом на 08.06.2019 працював в органах поліції, займав посаду головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції.

08.06.2019 о 03.53 працівником поліції відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол серії БД № 313556 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме керування у м.Києві транспортним засобом TAYOTA державний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, відмови від обстеження, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.83).

10.06.2019 на підставі доповідної записки начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України наказом голови Національної поліції України № 560 призначено службове розслідування внаслідок складання адміністративного протоколу за ст.130 КУпАП стосовно головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1 (а.с.10).

10.07.2019 дисциплінарною комісією Національної поліції України був складений Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником ДВБ НПУ підполковником поліції ОСОБА_1 , згідно якого визнано необхіднім звільнити ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції за неналежне дотримання службової дисципліни, що виразилось в порушенні вимог пунктів 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частини 2 статті 122, частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ігнорування вимог наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України» (а.с.21).

Згідно тексту зазначеного висновку комісії в ході службового розслідування були відібрані та проаналізовані наступні документи: відеозапис з нагрудних камер АА-00119, АА-00012 працівників УПП, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

15.07.2019 наказом голови Національної поліції України № 1332 позивача за неналежне дотримання службової дисципліни, що виразилось в порушення вимог пунктів 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частини 2 статті 122, частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ігнорування вимог наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України» підполковника поліції ОСОБА_1., головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, наказано звільнити зі служби в Національній поліції (а.с.25-26).

24.07.2019 наказом начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (а.с.48).

Вищенаведені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимим доказами.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що в рамках службового розслідування відповідач зібрав достатньо доказів на підтвердження того, що позивач відмовившись від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, вчинив дії, які порушують пункти 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пункти 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункт 1, абзац 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частину 2 статті 122, частину 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ігнорують вимогу наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України».

В судовому засіданні представник відповідача - Національної поліції України підтвердила висновок дисциплінарної комісії, що позивача притягнуто до відповідальності саме за те, що він відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і не за факт складання відносно позивача адміністративного протоколу.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог не погоджується з огляду на наступне.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018р. № 2337-VIII (надалі - Закон № 2337-VIII), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений міністром МВС України від 07.11.2018 № 893 (надалі - Порядок № 893).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Статтею 1 Закону № 580-VIII визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 стаття 18 Закону № 580-VIII визначені основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону № 580-VIII передбачені види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону № 580-VIII).

Закон № 2337-VIII визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1 Закону № 2337-VIII службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частинами 1-3 статті 11 Закон № 2337-VIII передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ч.1 статті 12 Закону № 2337-VIII).

Статтею 13 Закону № 2337-VIII закріплено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина 1-3).

Згідно частин 1-4 Закону № 2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною 10 Закону № 2337-VIII передбачено, що порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок № 893 визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Згідно п.1 Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктом 3 розділу ІV Порядку № 893 передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Згідно п.1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Пунктом 4 розділу V Порядку № 893 визначено, що службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно п.17 цього ж розділу Порядку факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення. В акті обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови. Акт про відмову надати пояснення реєструється в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування.

Висновки:

Системний аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що відповідач, отримавши інформацію про можливість скоєння позивачем адміністративного проступку, повинен був провести службове розслідування з дотриманням положень Порядку № 893, встановити обставини, перевірити інформацію, отримати необхідні докази, забезпечити право поліцейського на отримування інформації про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, тощо, а в разі факту відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, від надання пояснень скласти акт про відмову надати пояснення, який зареєструвати в службі діловодства.

Дослідивши матеріали службового розслідування вбачається, що позивач займав посаду в органах поліції - головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розробок Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції.

Згідно пояснень керівників позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с.93, 95) ОСОБА_1 уночі 08.06.2019 виконував службове завдання, яке потребувало негайного виконання, у стані алкогольного сп`яніння не знаходився.

Крім того, вказані пояснення керівництва Департаменту внутрішньої безпеки співпадають з поясненнями іншого працівника цієї структури ОСОБА_5 (а.с.91), який також зазначив, що ОСОБА_1 уночі 08.06.2019 виконував службове завдання, яке потребувало негайного виконання, та у стані алкогольного сп`яніння не міг знаходитись.

Дисциплінарна комісії зазначені пояснення опитуваних залишила поза уваги, не перевірила, не отримала додаткові дані чи інформацію з приводу виконання позивачем 08.06.2019 термінового службового завдання.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відповідачем в ході службового розслідування не було отримано достатньо доказів того, що позивач 08.06.2019 о 03.50 вчинив дій, які порушують вимоги пунктів 1-4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, частини 2 статті 122, частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та проігнорував вимогу наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України».

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Наявність в матеріалах справи пояснень працівників поліції, які склали протокол, та відеозапису - дійсно є необхідним матеріалом для проведення службового розслідування, однак є не достатніми доказами, оскільки мета проведення службового розслідування полягає у встановлення дійсних обставин вчинення поліцейським порушень Дисциплінарного статуту Національної поліції України чи навпаки дотримання ним положень Дисциплінарного статуту з метою виконання службових обов`язків.

Крім того, дисциплінарна комісія не склала і не надала суду акт про відмову позивача від пояснень, як то передбачено п.17 розділу У Порядку № 893.

Окремо, колегія суддів вважає необхідним наголосити, що вирішуючи питання про розгляд всіх позовних вимог, які були заявлені позивачем, є способом відновлення судом апеляційної інстанції порушених судом першої інстанції прав позивача на звернення до суду з позовними вимогами, які остаточно заявив позивач, оскільки суд першої інстанції відповідно до положень статті 47 КАС України зобов`язаний був прийняти збільшені позовні вимоги.

При цьому, призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.1) не позбавляє позивача права подавати заяву про збільшення/зменшення позовних вимог.

Також колегія суддів при прийнятті рішення приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», в якому вказано, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Виконуючи завдання адміністративного судочинства, судова колегія приходить до висновку, що службова перевірка у цій справі проведена не повно, а прийняті на її підставі накази відповідачів не можна вважати обґрунтованим та таким, що прийняті з урахуванням усіх обставин, що мають значення.

Крім вищезазначеного, колегія суддів також звертає увагу й на те, що в основу висновку службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, покладено виключно показання працівників поліції, які складали протокол, проте, пояснення інших осіб до уваги не приймались, не аналізувались, залишились поза уваги та зі змісту висновку службового розслідування не вбачається розсуд відповідача, чому комісія дійшла висновку про скоєння позивачем дисциплінарного проступку, чому одні пояснення приймаються до уваги, а інші залишаються поза увагою, чому до позивача застосовано саме стягнення як звільнення зі служби в поліції.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги як належний та допустимий доказ постанову Печерського районного суду міста Києва від 20.08.2019 у справі №757/31344/19, що ОСОБА_1 08.06.2019 року не знаходився у стані алкогольного сп`яніння. (а.с. 119)

Таким чином, суд вважає, що матеріалами службового розслідування не підтверджується факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, внаслідок чого позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказу Голови Національної поліції України № 1332 від 15.07.2019 р. у частини застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення як звільнення та скасування Наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 139 о/с від 24.07.2019 року «По особовому складу» у частині звільнення ОСОБА_1 від 15.07.2019 року № 1332 є обґрунтованими і підлягають задоволенню та позивач підлягає поновленню на посаді.

Також колегія суддів зазначає з приводу інших позовних вимог наступне.

Так, дисциплінарна відповідальність публічного службовця є предметом адміністративного права, а трудове законодавство у цьому випадку застосовується субсидіарно.

В даному випадку питання притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення в повній мірі регламентовано спеціальним законодавством, проте останнє не врегульовує питань поновлення таких працівників у випадках незаконного звільнення, у зв`язку із чим суд вважає за можливе застосувати загальні норми трудового законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Із пункту 5 зазначеного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В матеріалах справи у наявності довідка відповідача щодо середньоденної заробітної плати позивача, розмір якої становить 889.37грн., проти чого не заперечували сторони.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.08.2019 по 15.01.2020, становить (889.37 х 110 днів) 97 830,70 грн.

Позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування дисциплінарної комісії від 10.07.2019 не підлягають задоволенню, оскільки не мають правових наслідків для позивача як рішення суб`єкта владних повноважень.

Внаслідок зазначено, доводи апелянта спростовують висновки суду першої інстанції та заслуговують на увагу, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.

Відповідно до положень статті 371 КАС України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції невірно вирішив справу за суттю вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення остаточних позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 20.01.2020.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 р. - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, третя особа - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування висновку, визнання протиправним та скасування наказу - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування висновку та наказу, поновлення на роботі - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ за підписом Голови Національної поліції України Князєва Сергія № 1332 від 15.07.2019 р., у частини 1 щодо застосування до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дисциплінарного стягнення як звільнення.

Скасувати Наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 139 о/с від 24.07.2019 року «По особовому складу» у частині звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі Наказу Відповідача № 1 від 15.07.2019 року № 1332.

Поновити підполковника поліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на посаді головного оперуповноваженого-інспектора відділу оперативної роботи управління оперативних розвідок у Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України з 09 серпня 2019 року.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити грошові кошти ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3) за час вимушеного прогулу з 09 серпня 2019 року по 15 січня 2020 року у розмірі 97 830,70 грн. (дев`яносто сім тисяч вісімсот тридцять грн. 70 коп.)

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

А.Г. Степанюк