Справа № 160/7918/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2020 року Справа № 160/7918/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Врони О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та визнання протиправною та скасування постанови, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 190/7918/19 позовну заяву повернуто позивачеві.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 190/7918/19 - скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Матеріали справи надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 28 листопада 2019 року.
Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків позову протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви та надано уточнений адміністративний позов до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з викладенням позовних вимог в наступній редакції:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.01.2020 року.
В обгрунтування уточненого позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою та діями відповідача щодо закінчення виконавчого провадження, зазначаючи, що виконавче провадження закінчено не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», без його виконання у повному обсязі, а саме позивача поновлено у м. Харкові, а не у м. Дніпрі, де вона працювала раніше, жодних заходів для з`ясування виконання рішення у законний та справедливий спосіб державним виконавцем не було здійснено.
У судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2020 року.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є територіально віддаленим від суду та для підготовки необхідних документів для суду необхідно більше часу.
Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що в даній категорії справи застосовуються скорочений строк розгляду, а також те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження неможливості надання відзиву та документів у строки визначені судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, суд вважає дане клопотання необгрунтованим в задоволенні якого має бути відмовлено.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи викладене суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи без участі сторін за наявними у справі доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 310К від 02.10.2015 року;
- зобов`язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_2 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку;
- стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року.
Постанову суду звернуто до негайного виконання в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2017 року скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, справу в цій частині було направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 року позов ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року у розмірі 42 026,80 грн. Постанову суду звернуто до негайного виконання.
За заявою ОСОБА_2 Дніпропетровським окружним адміністративним судом 30.06.2016 року було видано виконавчий лист у справі, яким зобов`язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_2 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.
На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку 15.12.2017 року винесла наказ № 693К «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 », яким скасувала наказ Голови Комісії від 02.10.2015 року № 310К «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновила ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з 06 жовтня 2015 року.
21.12.2017 року, коли позивач з`явилася на своє попереднє місце роботи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 було повідомлено, що за даною адресою працюють працівники іншої юридичної особи і робоче місце для позивача не надано.
Не погоджуючись з такими діями директора департаменту роботи з персоналом та запобігання корупції НКЦПФР стосовно поновлення позивача на посаді в м. Харкові, а не м.Дніпрі, позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про:
- у задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.
23.04.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58990836.
11.07.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №58990836.
В постанові зазначено наступне:
- таким чином, з наведеного вбачається, що рішення суду виконано в повному обсязі.
Позивачем було направлено скаргу від 03.10.2019 року на постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.07.2019 року до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
22.10.2019 року Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлено позивача, що виконавче провадження ВП №58990836 завершене та постанова про закінчення виконавчого провадження не оскаржена, відтак, вказане виконавче провадження не може бути розпочато знову.
Не погоджуючись з прийнятою постановою від 11.07.2019 року про закінчення виконавчого провадження, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з того, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При цьому виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження").
Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Згідно з частинами 1, 2 цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Підстави для закінчення виконавчого провадження наведені у статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до пункту 9 частини 1 цієї статті виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що обов`язком державного виконавця під час вчинення виконавчих дій є дотримання способу та порядку виконання рішення суду, визначеному у виконавчому документі, на виконання якого відкрито виконавче провадження.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року, судом 30.06.2016 року було видано виконавчий лист у справі, яким зобов`язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_2 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Дослідивши виконавчий лист, судом встановлено, що він містить аналогічні вимоги щодо зобов`язання боржника вчинити певні дії, які були встановлені у резолютивній частині постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року у справі №804/15467/15, які в подальшому були викладені в постанові державного виконавця від 23.04.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №58990836.

Таким чином, за заявою позивача від 14.03.2019 року на державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було покладено обов`язок щодо забезпечення виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року в частині зобов`язання Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_2 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Суд звертає увагу, що ані резолютивна частина постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року, ані виконавчий лист, виданий 30.06.2016 року у справі №804/15467/15 не містять посилання на місто, в якому позивач підлягає поновленню на посаді.

Резолютивна частина постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року та виконавчий лист, виданий 30.06.2016 року, у справі №804/15467/15 містять вказівку на поновлення позивача на державний орган, в якому позивач підлягає поновленню та посаду, а саме поновлення позивача на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Суд зазначає, що здійснюючи виконавче провадження, державний виконавець обмежений способом виконання рішення суду, встановленим у самому рішенні суду, та не наділений повноваженнями підміняти або доповнювати зміст резолютивної частини рішення суду або зобов`язальної частини виконавчого документу.

Відтак, державним виконавцем правомірно було встановлено, що станом на 11.07.2019 року рішення суду виконано фактично, а саме скасовано наказ Голови Комісії від 02.10.2015 №310К «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлено останню на посаді заступника начальника Східного територіального управління Нацкомісії з цінних паперів та фондового ринку тобто на роботі за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона обіймала.

Станом на 11.07.2019 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, якою встановлено протиправність дій директора департаменту роботи з персоналом та запобігання корупції Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та керівником апарату Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року у адміністративній справі №804/15467/15, скасовано ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.07.2019 року у справі №804/15467/15.

У зв`язку зі скасуванням в апеляційному порядку ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 року, вона є такою, що не набрала законної сили, а тому, встановлені у ній обставини не є обов`язковими для врахування сторонами у справі та державним виконавцем під час виконання рішення.

Отже, зі встановлених судом обставин, суд вважає, що станом на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.07.2019 року у відповідача не було підстав вважати, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року у адміністративній справі №804/15467/15 фактично не є виконаною, оскільки позивача було поновлено на посаді заступника начальника Східного територіального управління Нацкомісії з цінних паперів та фондового ринку тобто на роботі за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, як це визначено в резолютивній частині постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року та виконавчому листі, виданому 30.06.2016 року, у справі №804/15467/15.

Суд враховує, що в подальшому окремою ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року заяву ОСОБА_2 про визнання протиправними рішень та дій, вчинених при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 у справі №804/15467/15 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, голови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково:

- визнано протиправними дії, вчинені директором департаменту роботи з персоналом і запобігання корупції НКЦПФР Тимощук Ю.В та керівником апарату НКЦПФР Сахнацькою О.А. при виконанні рішення від 28.04.2016 у справі №804/15467/15 по поновленню її на посаді заступника начальника Східного територіального управління Національної комісії цінних паперів та фондового ринку з обліком штатної одиниці заступника начальник Східного територіального управління НКЦПФР у м.Харкові, а не у м.Дніпрі;

- у задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Однак, вказана ухвала була винесена судом після спливу двох місяців з моменту закінчення виконавчого провадження та станом на 11.07.2019 року не існувала, а відтак, її прийняття не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки дані обставини не могли бути відомі державному виконавцю на день закінчення виконавчого провадження.

Отже, перевіряючи законність дій відповідача по закінченню 11.07.2019 року виконавчого провадження з виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року у адміністративній справі №804/15467/15, судом не встановлено порушення вимог законодавства або перевищення повноважень державним виконавцем, відтак винесена постанова №58990836 від 11.07.2019 про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 804/15467/15 від 30.06.2016 є правомірною та скасуванню не підлягає.

За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З системного аналізу чинного законодавства України та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття постанови №58990836 від 11.07.2019 про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 804/15467/15 від 30.06.2016 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250, 255, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя О.В. Врона