Справа № 640/19912/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Справа № 640/19912/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Швидко», товариства з обмеженою відповідальністю «КДД Генпідряд», товариства з обмеженою відповідальністю «Проектні інновації»

до Департаменту Державної архітектурно-будівельної

інспекції у м. Києві

про визнання протиправними та скасування приписів,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Швидко», Товариство з обмеженою відповідальністю «КДД ГЕНПІДРЯД», Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектні інновації» (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування припису від 08.10.2019 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого замовнику будівництва ТОВ «Фірма Швидко»;

- визнання протиправним та скасування припису від 08.10.2019 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, виданого замовнику будівництва ТОВ «Фірма Швидко»;

- визнання протиправним та скасування припису від 08.10.2019, виданого Генпідрядній організації ТОВ «КДД Генпідряд»;

- визнання протиправним та скасування припису від 08.10.2019 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, виданого Генпідрядній організації ТОВ «КДД Генпідряд»;

- визнання протиправним та скасування припису від 08.10.2019 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, виданого Генеральному проектувальнику ТОВ «Проектні інновації».

Разом з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову в цій справі, в якій просили зупинити дію оскаржуваних ними приписів Департаменту ДАБІ в м. Києві.

Зазначена заява вмотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення в адміністративній справі призведе до завдання позивачам значних збитків на консервацію будівництва, забезпечення охорони будівельного майданчику, всіх матеріалів та техніки, приладів і устаткування, унеможливить продовження будівельних робіт, інвесторами яких є фізичні та юридичні особи на підставі відповідних договорів.

Крім того, в обґрунтування своєї правової позиції позивачі також зазначають, що будівельний процес повинен відбуватися безперервно з метою дотримання строків і технології робіт, що в разі порушення строків їх виконання в нього виникне заборгованість перед кредиторами і до нього будуть застосовані відповідні штрафні санкції.

При цьому, позивачі наполягали на тому, що дія оскаржуваних ними приписів до розгляду судом цієї справи по суті заявлених позовних вимог може ускладнити або унеможливити досягнення поставленої мети на об`єкті будівництва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року зазначену заяву було задоволено.

Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що в даному випадку наявні передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення цього позову, оскільки, якщо дію оскаржуваних позивачами приписів не буде зупинено на час розгляду цієї справи, то в разі задоволенні позову для позивачів це істотно ускладнить чи навіть унеможливить ефективний захист та поновлення їх прав та інтересів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ДАБІ України подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити позивачам в застосуванні заходів забезпечення позову, стверджуючи, що в цьому випадку відсутні правові підстави, передбачені статтею 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, про які просять позивачі.

Крім того, апелянт вважає, що позивачами не вказано ознак, які б свідчили про наявність протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також, що судом першої інстанції не враховано співмірності заявлених заходів забезпечення позову та позовних вимог і обставин цієї справи.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвалу суду першої інстанції прийнято за неповного та неправильного з`ясування обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем - ТОВ «Фірма Швидко» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на наявності правових підстав, прямо передбачених ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, які були встановлені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у 2017 році було розпочато будівництво на об`єкті «Будівництво громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста Києва».

Замовником зазначеного будівництва є ТОВ «Фірма Швидко», генпідрядником - ТОВ «КДД ГЕНПІДРЯД», генеральним проектувальником - ТОВ «Проектні інновації».

08.10.2019 головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту ДАБІ у м. Києві Лисаком С.Ф. була проведена позапланова перевірка та винесені приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 08.10.2019 та про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 08.10.2019.

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Статтями 152-154 КАС України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, порядок її подання та розгляду судом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, зокрема встановлених судом на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови в задоволенні позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, у частині другій статті 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії ймовірності («може») ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Тож, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, не погоджуючись з приписами, прийнятими Департаментом ДАБІ в м. Києві, оскарживши їх в судовому порядку, реалізував своє право на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позов у порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством.

При цьому, аналізуючи наявність передбачених частиною другою статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, адміністративний суд зазначає, що оспорюваними позивачами приписами зупинено будівництво на об`єкті та зобов`язано замовника, генпідрядника і проектувальника усунути ті порушення, з приводу відсутності яких ними подано позов у цій справі.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що в разі, якщо дія приписів не буде зупинена до вирішення цієї справи, за позивачами зберігатиметься зобов`язання їх виконати, що призведе до зупинення будівництва об`єкта та порушення прав і законних інтересів широкого кола осіб: не лише позивачів, а й фізичних та юридичних осіб - інвесторів, та може призвести до майнових втрат ТОВ «Фірма Швидко», ТОВ «КДД ГЕНПІДРЯД», ТОВ «Проектні інновації».

Зазначені обставини у їх сукупності переконують судову колегію в тому, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі шляхом зупинення дії зазначених приписів може призвести до порушення прав та інтересів позивачів, істотно ускладнити здійснення їх ефективного захисту та поновлення в разі задоволення судом позовної заяви, зокрема у разі визнання таких приписів протиправними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні прямо передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, щодо яких позивачі звернулися до суду з цією заявою, у визначений ними спосіб, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цій справі, що в даному випадку відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на вищезазначене і такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Доводи апелянта про те, що позивачами не вказано ознак, які б свідчили про наявність протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, вирішення таких питань має здійснюватися судом при розгляді справи по суті, а ні на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Як зазначалося вище, для вжиття заходів забезпечення позову достатньо хоча б однієї з умов, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, і в даному випадку судом застосовано умову, закріплену пунктом 1 цієї норми, яка передбачає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що вжиті судом заходи не відповідають вимогам КАС України щодо співмірності, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, закріплена законодавцем категорія співмірності застосованих заходів забезпечення позову є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову в цій справі відповідають предмету позовних вимог та не виходять за межі принципу співмірності і адекватності.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України, є виваженими, обґрунтованими та співмірними з метою, на досягнення якої вони спрямовані, та наслідками, що можуть настати, і доводи апелянта не спростовують правомірності їх застосування.

Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Державної архітектурно-будівельної інспекції України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судового рішення виготовлено 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: