Справа № 640/1134/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року м. Київ № 640/1134/19

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.05.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "В3" № від 11.05.2018 про відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, є безпідставними, що висновки викладені в Акті перевірки є безпідставними, суб`єктивними та такими, що не відповідають нормам чинного податкового законодавства України, а прийняте податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що прийняте на підставі помилкових тверджень та суджень контролюючого органу.

Відповідач із такими доводами позивача не погодився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем неправомірно завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2018 року, оскільки станом на момент написання акту перевірки відсутнє фактичне отримання товару позивачем, внаслідок чого основні фонди не перейшли у власність підприємця.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку у банку за лютий 2018 року.

Перевірка проводилась відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 06.04.2018 оку №5801.

За результатами проведеної перевірки перевіряючими особами було складено Акт про результати документальної позапланової перевірки даних, вих №2104/26-15-42-03/ від 27.04.2018 року, який було отримано позивачем 02 травня 2018 року.

На підставі акту перевірки контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення форми «В3» № від 11.05.2018 року про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період лютий 2018 року та відсутність права вирахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 50 000,00 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомлення-рішенням, позивачем була направлена скарга за вих №01 від 16 травня 2018 року до ДФС України.

За результатами розгляду скарги позивачем було отримано рішення від 12.07.2018 року №10045/Д/99-99-11-02-01-14, відповідно до якого винесене податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із висновками податкового органу, викладені а Акті перевірки, із прийнятим податковим повідомленням-рішенням № від 11.05.2018 року, а також рішенням за результатами розгляду скарги, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України, пунктом 200.1 якої визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання). Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до поданої позивачем ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2018 року, сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 розділу V Податкового кодексу України на момент подання податкової декларації, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку становить 50 000,00 грн.

Перевіркою встановлено, що за податковими накладними від 12.02.2018 №3377, від 23.02.2018 №4969 та від 28.02.2018 №5864 включено до розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2018 року в розмірі 50 000 грн з придбання вантажного шасі.

Водночас, висновки контролюючого органу щодо порушення п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України щодо завищення заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2018 року на 50 000,00 грн. ґрунтуються на тому, що позивач включив до заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2018 року попередню оплату за придбання вантажного шасі IVECO Daily 70С15, але станом на час написання акту перевірки фактичного отримання товару не відбулося.

Перевіривши матеріали справи, суд не погоджується із такими висновками відповідача, вважає їх протиправними та необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України, передбачено, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу.

Пункт 198.3 ст.198 ПК України, передбачає, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.6 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, ''передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З аналізу вищезазначених норм ПК України вбачається, що у платника податків право на податковий кредит виникає у разі сплати податкового зобов`язання при ввезенні товару на її митну територію України та за умови реальності операції і наявності первинних документів.

Листом від 15 травня 2017 року №1568/4/99-99-12-02-01-13 Державна фіскальна служба України роз`яснила, що в основу розрахунку суми бюджетного відшкодування покладено єдиний принцип: проведення грошових розрахунків з постачальниками за придбані товари/послуги, а якщо постачальник - нерезидент, то з бюджетом (у частині податку на додану вартість).

Також, згідно листа Міністерства фінансів України від 21.07.2017 №11310-09-10/19633 «Щодо можливості врахування сум податку на додану вартість, які сплачені авансом у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг при розрахунку суми бюджетного відшкодування» роз`яснено, що формування податкового кредиту, перевищення якого над податковими зобов`язаннями дає право платнику претендувати на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюється за правилами, визначеними статтею 198 Кодексу, зокрема відповідно до пункту 198.2 цієї статті датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. За таким принципом також визначаються податкові зобов`язання платника податку.

Виключенням з цього принципу є лише певні операції, перелік яких визначається Кодексом, які дозволяють платникам податку формувати податкові зобов`язання та податковий кредит за "касовим методом".

Тобто відповідно до норм Кодексу податкові зобов`язання та податковий кредит з податку на додану вартість визначаються по "першій події", що відповідає міжнародній практиці, зокрема практиці застосування податку на додану вартість в європейських державах, та законодавчо закріплено положеннями Директиви Ради 2006/112/ЄС від 28 листопада 2006 року про спільну систему податку на додану вартість.

Тобто, наведені роз`яснення та норми чинного законодавства дають підстави для висновку, що проведення грошових розрахунків позивачем дає йому право на отримання бюджетного відшкодування на поточний рахунок платника податку у банку, виходячи із «першої події», тобто сплати коштів за товар, незалежно від факту постачання товару на момент здійснення перевірки.

При цьому, відповідно до вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України саме за вибором платника податку від`ємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (при відсутності податкового боргу), така сума або заявляється до її бюджетного відшкодування, або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відтак, оскільки за куплений товар позивачем сплачено до Державного бюджету України податок на додану вартість, на підставі чого сформований податковий кредит відповідного періоду, суд приходить до висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право на отримання бюджетного відшкодування за лютий 2018 року.

За таких обставин, наявні підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення як протиправного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити повністю;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "В3" № від 11.05.2018 про відсутність права на врахування суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 50 000,00 грн;

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім грн сорок коп ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Г. Вєкуа