Справа № 460/2258/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2258/19 пров. № 857/12394/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Дорошенко Н.О., м. Рівне, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої дії ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління охорони у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2019 року позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої дії ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління охорони у Волинській області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у поверненні листом від 02.08.2019 документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без прийняття рішення; зобов`язати відповідача розглянути по суті подані позивачами документи та прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути по суті матеріали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Міністерство внутрішніх справ України є визначеним законом суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.201 № 850 (далі - Порядок №850), про відмову в призначенні грошової допомоги. Оскільки чинне законодавство не передбачає підстав для повернення Міністерством внутрішніх справ матеріалів стосовно виплати одноразової грошової допомоги, відтак, відповідач всупереч установленому порядку безпідставно ухилився від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи, що жодного рішення по суті одержаних матеріалів відповідачем прийнято не було, суд першої інстанції зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, порушивши установлений чинним законодавством порядок розгляду і вирішення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, Міністерство внутрішніх справ України оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року та прийняти нове рішення яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ 30.06.1994, а тому на момент смерті не перебував на службі і не виконував жодних службових обов`язків, а тому норми Порядку №850 щодо нього не застосовуються.

Крім того, апелянт вказує на те, що лист від 02.08.2019, яким було повернуто заяву позивача, не є актом індивідуальної дії, а тому не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Стверджує, що виплата одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції, але фінансування таких видатків на забезпечення структурних підрозділів державної служби охорони при МВС України додатково не передбачалося та не здійснювалося.

Положення Порядку № 850 не наділяють МВС України компетенцією щодо прийняття рішення по проведенню виплат за рахунок коштів інших державних органів, зокрема, в даному випадку, Національної поліції України. Отже, МВС України не має повноважень щодо прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 (колишнього працівника міліції охорони) та є неналежним відповідачем щодо заявлених позовних вимог.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений з посади 30.06.1994 наказом № 28 о/с відповідно до п.63 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, у запас Збройних Сил, з постановкою на військовий облік. ОСОБА_3 з 22.06.1994 мав статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ої категорії (а.с.13).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим 06.08.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 493. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого 10.10.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1209, батьки: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 (а.с. 11).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджено свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 , виданим 10.08.2016 виконавчим комітетом Бокіймівської сільської ради Млинівського району Рівненської області (а.с.12).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №1752 від 25.01.2019 з приводу смерті ОСОБА_3 захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.14).

За зверненням ОСОБА_1 Управлінням поліції охорони у Волинській області затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції у разі поранення або встановлення інвалідності згідно з Законом України «Про міліцію», який 21.06.2019 направлено до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги.

Також встановлено, що Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 02.08.2019 № 15/2-3096 повернув до Управління поліції охорони у Волинській області документи для призначення одноразової грошової допомоги сім`ї померлого пенсіонера з числа колишніх працівників міліції охорони ОСОБА_3 без прийняття рішення з підстав відсутності повноважень з розгляду надісланих документів та прийняття за ними рішень (а.с.15).

Відповідно до пункту 5 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 (далі - Закон № 580-VIII) визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про міліцію».

Згідно абзаців другого, третього пункту 15 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850).

Статтею 23 Закону України «Про міліцію» передбачено, що у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків сім`ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах ( 850-2015-п ), визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначено, що у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

Відповідно до пункту 6 Порядку №850 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається грошова допомога, подають за останнім місцем проходження служби працівником міліції заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання грошової допомоги, а в разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату грошової допомоги за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов.

Згідно пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку № 850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

З аналізу вказаних норм, суд апеляційної інстанції дішов висновку, що Міністерство внутрішніх справ України є визначеним законом суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги.

Оскільки чинне законодавство не передбачає підстав для повернення Міністерством внутрішніх справ матеріалів стосовно виплати одноразової грошової допомоги, відтак, відповідач всупереч установленому порядку безпідставно ухилився від розгляду поданих документів та від прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи, що жодного рішення по суті одержаних матеріалів відповідачем прийнято не було, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, порушивши установлений чинним законодавством порядок розгляду і вирішення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги.

Згідно частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що у зв`язку з неприйняттям відповідачем після надходження документів позивачів відповідного рішення, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути по суті матеріали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та прийняти рішення з питань виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №460/2258/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої дії ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління охорони у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 21.01.2020.