Справа № 400/2147/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2147/19

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 08.05.2019 року № 4901-54,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Миколаївській області № Ф-4901-54 від 08.05.2019 на суму 21030,90 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем безпідставно нараховано йому суму єдиного внеску та винесено оскаржувану вимогу № Ф-4901-54 від 08.05.2019 на суму 21030,90 гривень, оскільки позивач не здійснює підприємницьку діяльність уже більше 10 років, прибутку не отримує , ніякої звітності до податкових органів не подає.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення у зв`язку з тим, що воно прийнято без з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що вимога про сплату боргу формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника податку, що відповідає положенням ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». При цьому зазначає, що не надання звітності не звільняє від обов`язку сплати єдиного внеску, а фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС на адресу позивача направлена вимога № Ф-4901-54 від 08.05.2019 року зі сплати єдиного внеску на суму 21030,90 гривень.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів перед судом правомірність своїх дій щодо обліку та нарахування податкових зобов`язань зі сплати єдиного внеску, що має наслідком скасування виставленої вимоги. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що в системі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація щодо існування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з нормами ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників зазначених у ст.4 цього Закону встановлено у розмірі 22 відсотка до визначеної ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відомостей з ЄДРПОУ, 03.02.2011 року проведена державна реєстрація ФОП ОСОБА_1 , а з 30.09.2019 року підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена, про що свідчить запис №2008608

На обліку у контролюючому органі ФОП ОСОБА_1 перебував, як платник податків з 07.02.2011року (витяг з ЄДРПОУ).

Отже, станом на дату винесення вимоги позивач був зареєстрований як фізична особа підприємець та в розумінні норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» був платником єдиного соціального внеску, як фізична особа-підприємець .

При цьому, висновки суду першої інстанції, що в системі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація щодо існування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , спростовуються матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно до п.65.10.3 ст.65 ПК України, внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч.12 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За таких підстав та враховуючи, що підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 була припинена з 30.09.2019 року, позивач повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок, не залежно від наявності прибутку.

Згідно інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 за платежем 71040000 «Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, осіб та які проводять незалежну професійну діяльність» за останнім обліковується заборгованість з єдиного соціального внеску, станом на 30 квітня 2019 року на загальну суму 21030, 90 грн..

Отже, оскільки позивач не сплачував єдиний внесок відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ГУ ДФС було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмку) з єдиного соціального внеску № Ф-4901-54 від 08.05.2019 в сумі 21030, 90 грн..

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 4 п. 1 Розділу II Інструкція №449, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Апелянтом не наведено існування обставин, визначених ч. 4 п. 1 Розділу II Інструкції.

Водночас, колегією суддів встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства фінансів № 1162 від 24.11.2014, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 р. за № 1553/26330 (з урахуванням внесених змін) «Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» реєстрація та припинення підприємницької діяльності та реєстрація платником єдиного внеску здійснюється за заявою відповідної особи.

Натомість, як слідує з матеріалів справи та пояснень сторін, позивач до 30.09.2019 року (дата припинення підприємницької діяльності) до контролюючого органу із заявою про зняття його з обліку як платника єдиного внеску у зв`язку з зупиненням (припиненням) її підприємницької діяльності або на період його роботи у ТОВ "СОЯ-ГРУП"у встановленому порядку не звертався.

Отже, оскільки позивач не сплачував єдиний внесок відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та відповідно до відповідача з заявою про припинення підприємницької діяльності не звертався, у ГУ ДФС було підстави для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмку) з єдиного соціального внеску.

Висновки суду першої інстанції, що позивач не повинен сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки з 05 грудня 2017 року перебував у трудових відносинах з іншими підприємствами, та сплату єдиного соціального внеску здійснював роботодавець, колегія суддів вважає помилковими.

Так, платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 ч.1ст. 7 Закону №2464).

Крім того, платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Отже фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи підприємці.

Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний соціальний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного соціального внеску із заробітної плати немає).

Крім того, колегія суддів зазначає, що як встановлено зі змісту вимоги вона сформована відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Колегія суддів зауважує, що податковим органом документальної перевірки не проводилось .

Пункт 4 Розділу VI Інструкції надає право контролюючим органам формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

З урахуванням викладеного, наявність недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску є самостійною підставою для направлення платнику вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464.

Враховуючи наведені норми законодавства та те, що позивач був зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на момент винесення спірної вимоги, незалежно від наявності прибутку, але в порушення вимог діючого законодавства не здійснював таки сплати, внаслідок чого у позивача виникла заборгованість (недоїмка), колегія суддів вважає, що ГУ ДФС обґрунтовано та правомірно було винесено вимога про сплату боргу (недоїмки).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про сплату боргу винесена у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Миколаївській області № Ф-4901-54 від 08.05.2019 на суму 21030,90 гривень відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено та підписано 21 січня 2020 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова