Справа № 346/4306/19
Суддя: Калинюк О. П.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/4306/19
Провадження № 2-а/346/16/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Бойко В.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 531574 від 01.09.2019 року,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою від 01.09.2019 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425 грн. В даній постанові вказано, що того дня о 21 год. 28 хв. ОСОБА_1 на автодорозі «Н-10» (206,5 км) керував автомобілем марки " Peugeot Partner", номерний знак « НОМЕР_1 », та не увімкнув аварійний світловий сигнал при зупинці працівниками поліції.

З даною постановою позивач не погоджується, оскільки вона винесена, на його думку, з порушеннями норм права та підлягає скасуванню з наступних підстав. Позивач вважає, що в його діях, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, відсутній факт вчинення вказаного правопорушення. Нормами пунктів 1-9 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік випадків, що дають працівнику поліції право зупинити транспортний засіб. Однак, жодний із випадків не мав місця, тому не зрозумілими є причини зупинки транспортного засобу.

Позивач вказує, що після того як до нього підійшов працівник поліції, він повідомив про те, що поспішає в аеропорт, оскільки реєстрація на рейс, яким позивач мав летіти, вже розпочалась, а він все ще перебував в дорозі. Однак, у відповідь почув звинувачення в тому, що перетнув суцільну смугу на дорозі. На заперечення позивача поліцейський не відреагував, а затягував час, розбираючись з неіснуючим порушенням.

Зрештою, після усного доведення поліцейському відсутності порушення ним правил ПДР, поліцейський виніс постанову про адмінправопорушення, в якій вказав, що позивач не увімкнув аварійний світловий сигнал. При цьому поліцейський посилався на те, що зазначене правопорушення зафіксоване на персональному мобільному відеореєстраторі, який позивачу не представлено як доказ. Позивач звертає увагу на те, що правове регулювання автоматичної зйомки (тобто без згоди на це особи) є непродуманим і таким, що суперечить чинному законодавству.

Тому позивач просить визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить його позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ним судових повісток-викликів. Причин неявки представника відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності. 12.12.2019 року керівництвом Управління патрульної поліції в Чернівецькій області надіслано до суду відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, оскільки позивач під час керування вказаним транспортним засобом порушив вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та пункт 8.5.1. ПДР України. У зв`язку з цим інспектором поліції подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Однак, під час зупинки водій не ввімкнув світлову сигналізацію, порушивши п. 9.9 «б» ПДР України, згідно з яким аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, поліцейським роз`яснено позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та відповідно до ч. 1 ст.283 та п.1 ч.1 ст.284 КУпАП винесено постанову по справі про накладення адміністративного

стягнення у виді штрафу. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним зазначеного правопорушення. Твердження позивача, викладені в позовній заяві, спростовує відео з нагрудних камер поліцейського, а саме відеозапис, яким чітко зафіксовано як водій не увімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки. Отже, поліцейський мав законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обгрунтовану вимогу щодо надання відповідних документів, оскаржувана постанова винесена на підставі та в порядку, передбаченому законодавством, а доводи позивача безпідставні та необґрунтовані. Тому представник відповідача в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 531574 від 01.09.2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. В цій постанові вказано, що 01.09.2019 року о 21 год. 28 хв. ОСОБА_1 на автодорозі «Н-10» ( 206,5 км) керував автомобілем марки " Peugeot Partner", номерний знак « НОМЕР_1 », не увімкнувши аварійний світловий сигнал при зупинці працівниками поліції. В зв`язку з цим на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.3 «б» вказаних Правил передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 9.9 «б» ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства в справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до правил ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, судом не встановлено будь-яких порушень вимог закону при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови, оскільки остання містить логічний виклад обставин вчиненого правопорушення. Зокрема, у ній зазначено, коли, де і ким вчинено правопорушення, викладено його суть, дотримано інші вимоги, встановлені ст. 283 КУпАП України. Тому суд приходить до висновку, що працівник відповідача під час виявлення, фіксування правопорушення та складання постанови про притягнення позивача до відповідальності діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.12, 19-20, 77, 244-246, 250, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, п.9.9 «б» ПДР України, ст.ст. 251, 268, 280, 285 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд,-

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити повністю.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови серії НК № 531574 від 01.09.2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2020 року.

Суддя Калинюк О. П.