Справа № 1.380.2019.002187
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002187 пров. № 857/12471/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року в справі №1.380.2019.002187 (суддя Грень Н.М., м. Львів) за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просило скасувати постанову від 27.02.2019 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішенням від 30 жовтня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що позивач не виконав рішення без поважних причин.

Так, незважаючи на направлення позивачем листів від 30.11.2018, 04.12.2018 та від 25.01.2019, якими повідомлялося про здійснення перерахунку пенсії стягувачу та виплату заборгованості в порядку, визначеному постановою КМ України №649 від 22.08.2018, в таких не було вказано періоду, за який проведено перерахунок, що не надавало можливості встановити належне виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до поданого розпорядження №157636 від 04.09.2018 з 01.12.2018 стягувачу призначено пенсію в розмірі 13098, 75 грн довічно. Проте 25.02.2019 на адресу відділу ДВС надійшла скарга від стягувача про невиконання боржником рішення суду та долучено копію виписки по картковому рахунку, що свідчить про фактично виплачену суму пенсії станом на 08.02.2019 в сумі 5962,50 грн всупереч призначеній згідно з розпорядженням №157636 від 04.09.2018 в розмірі 13 098, 75 грн довічно.

Відтак, апелянт наголошує на тому, що невиконання рішення суду без поважних причин першочергово полягало саме у відсутності підтвердження здійснення боржником належного перерахунку державної пенсії згідно з вимогами, зазначеними у виконавчому документі, та виплати поточної пенсії згідно з проведеним перерахунком.

Тобто судовим рішенням при розгляді позову Головного управління ПФУ у Львівській області встановлено лише факт невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів стягувачу за період з 01.11.2011, а саме - нарахованої суми в розмірі 272957,81 грн.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Головне управління ПФУ у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що рішенням від 27.11.2017 у справі №466/6442/17 Шевченківський районний суд м. Львова зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до вимог положень ст. ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України, встановлену нормою ст. 50, ч. 4 ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно з ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити заборгованість з 01.11.2011 року за відрахуванням фактично сплачених сум.

На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Львова 24.10.2018 видано виконавчий лист №466/6442/17.

Надалі, 01.11.2018 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 57564362 з примусового виконання виконавчого листа № 466/6442/17 виданого 24.10.2018 Шевченківським районним судом м. Львова про зобов`язання головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до вимог положень ст. ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України, встановлену нормою ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи виключно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити заборгованість з 01.11.2011 року за відрахуванням фактично сплачених сум.

Листами від 19.11.2018 №3932/03.11-42, 23.01.2019 №169/03.11-42 позивач повідомив відповідача про те, що рішення суду виконано, про що свідчить розпорядження від 04.09.2018 № 157636, додаток, якого долучено до листів.

Окрім того, позивач повідомив відповідача про те, що з набранням чинності з 28.08.2018 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду (далі Порядок), виплату заборгованості з пенсій, що фінансуються з державного бюджету, на виконання судових рішень за період до набрання судовим рішенням законної сили слід здійснювати відповідно до Порядку. Різниця між розміром пенсії, визначеними відповідно до рішення суду і розміром пенсії, обчисленим без урахування рішення суду, за період до набрання судовим рішенням законної сили, що не включається до відомостей, починаючи з вересня, буде виплачуватися відповідно до Порядку після взяття на облік у окремому реєстрі та після прийняття відповідного рішення Комісією Пенсійного Фонду України з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Позивач зазначив, що відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області скеровані документи до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області для формування реєстру згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Однак, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 27.02.2019 винесено постанову про накладення штрафу ВП № 57564362 за невиконання без поважних причин рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2017 у справі №466/6442/17.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/6442/17 Головне управління провело перерахунок пенсії заявнику, про що повідомило відділ примусового виконання.

Відтак, виконання судового рішення позивачем мало місце, а часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» №1404, що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною 1 ст.75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

При цьому, на переконання колегії суддів, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, що повинно бути встановлено на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу.

Так, матеріалами справи підтверджується, що на час винесення постанови про накладення штрафу від 27.02.2019, рішення суду щодо зобов`язання здійснити перерахунок пенсії було частково виконано позивачем та проведено перерахунок розміру державної пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст. ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України, ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 6 (шість) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.11.2011 по 22.11.2015, та здійснено перерахунок державної пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст. ст. 8, 19, 21, 22, 46, 58, 92 Конституції України, ст. ст. 50,54 Закону України «Про статусі соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.11.2015 по даний час з врахуванням фактично виплачених сум та зі зміною прожиткового мінімуму, про що свідчить розпорядження №157636 від 04.09.2018.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в направленому на адресу відповідача листі від 23.01.2019 з доданою копією розпорядження №157636 від 04.09.2018, вказано, що ОСОБА_1 нарахована сума за період з 01.11.2011 по 31.01.2019 становить 272957,81 грн, що спростовує твердження апелянта про те, що з наданих позивачем документів на підтвердження проведеного перерахунку пенсії відповідно до рішення суду неможливо встановити, за який період проведено перерахунок.

Щодо виконання рішення суду в частині виплати перерахованої пенсії, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази та застосував норми постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення.

На виконання пункту 3 Порядку № 649 прийнято Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1.

Відповідно до Порядку № 20-1 формує вказаний реєстр - Пенсійний фонду України.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 8 Порядку № 649 комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

Судами встановлено, що листами від 19.11.2018 №3932/03.11-42, 23.01.2019 №169/03.11-42 позивачем повідомлено відповідача про те, що рішення суду виконано, про що свідчить розпорядження від 04.09.2018 № 157636 додаток, якого долучено до листів. Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області скеровані документи до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області для формування реєстру згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649. Таким чином, виплата нарахованої пенсії буде здійснена в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649.

Відтак, позивач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої пенсії в порядку, встановленому законодавством.

Колегія суддів погоджується, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Натомість відповідач не надав належних обґрунтувань щодо реальної можливості позивача сплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії та умисного не вчинення цих дій.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує покликання в оскаржуваному судовому рішенні на практику Верховного Суду України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) та Верховного Суду у постанові по справі №373/436/15 від 21.11.2018, відповідно до якої невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів ОСОБА_1 за період з 01.11.2011за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Такі підстави невиконання рішення суду, суд першої інстанції підставно вважає поважними, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1 , не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 30.06.2015 та 03.11.2015, 02.02.2016 (справи №№ 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), Верховним Судом, у постановах від 24.01.2018 (справа № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18)) та від 13.06.2018 (справа № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18)).

Відтак, виконання судового рішення позивачем мало місце, а часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні статей 63, 75, Закону №1404, що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Враховуючи, що позивачем виконано рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/6442/17 не в повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області за невиконання рішення суду є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що станом на 08.02.2019 позивачу виплачується пенсія не в повному обсязі, визначеному розпорядженням пенсійного органу №157636 від 04.09.2018, що свідчить про невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.2017 у справі №466/6442/17, оскільки вказані обставини не були предметом дослідження в межах судової справи, за результатами якої ухвалено вказане вище рішення, виконання якого здійснюється в примусовому порядку.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року в справі №1.380.2019.002187 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 21.01.2020.