Справа № 686/3743/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/3743/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурок О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

15 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Рачка Р.В.

представника відповідача - Сумнєвич Н.О.

представника відповідача - Кіт А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року (повний текст якого складено 27 травня 2019 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, начальника управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому Мудрої Любові Антонівни, відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Горбатюк Тетяни Валентинівни, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області про визнання рішень, дій і бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, начальника управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому Мудрої Любові Антонівни, відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Горбатюк Тетяни Валентинівни, третя особа Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому від 20.07.2016 р., а також протиправними дії та бездіяльність правонаступника УПФУ у м. Хмельницькому - Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, начальника цього органу як правонаступника при виконанні постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року № 686/20623/15-а з грубими порушеннями норм пенсійного законодавства, вимог зазначеної постанови та її прав, що полягають у: не проведенні призначення (перерахування) пенсії за віком згідно з законодавчим визначенням пенсії за віком за ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", без наведення у розпорядженні від 20.07.2016 р. та у розрахунку від 19.08.2016 р. складових формули ст. 27 Закону у розрізі місяців і років до і після збільшення індивідуального коефіцієнта зарплати та невиплаті різниці між розрахованим розміром новопризначеної пенсії за віком і фактично отриманою пенсією за віком за минулі періоди:

з 12.04.2004 по 30.06.2015 за показником середньої заробітної плати працівників за 2007 рік - 1 197,91 грн. у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, та яка відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії, індивідуальним коефіцієнтом зарплати 4,19678, коефіцієнтом страхового стажу 0,37333;

з 01.07.2015 по 30.09.2017, після подання заяви від 12.07.2015 р., за показником середньої заробітної плати працівників за 2012-2014 рік - 2 960,62 грн. у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії, індивідуальним коефіцієнтом зарплати 4,19678, коефіцієнтом страхового стажу 0,37333.

- незаконному застосуванні при обчисленні її середньої заробітної плати для обчислення пенсії за віком показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески: з 12.04.2004 по 31.12.2007 - середньої за 2003 рік - 372,72 грн.; з 01.01.2008 по 30.04.2012 - середньої за 2006 рік - 928,81 грн.; з 01.07.2015 по 30.09.2017 - середньої за 2007 рік 1 197,91 грн.;

- незаконному застосуванні за період з квітня 2004 рік по 2011 рік при перерахунку пенсії за віком у складі загальної пенсійної виплати коефіцієнта страхового стажу 0,37250 замість дійсного 0,37333.

- незаконному зменшенні суми пенсії за віком, що обчислена за новим індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати, на суми складових загальної пенсійної виплати, що були їй виплачені за минулі періоди у порядку примусового виконання рішень Хмельницького міськрайонного суду: № 2а-39/10 індексація - в сумі 863,36 грн.; №2218/1080/2012 - підвищення за ч. 2 ст. 42 Закону - в сумі 888,26 грн.,; №686/2704/15-а - компенсація - 820,12 грн., усього на суму 2571,74 грн. та додатково злочинно зменшено пенсію на інші суми, які їй згідно з випискою з банківського рахунку № НОМЕР_1 у тодішньому Укрпромбанку фактично не виплачувались.

- скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому від 20.07.2016;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області:

призначити (перерахувати) її пенсію за віком згідно із законодавчим визначенням пенсії за віком за ст. 27 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та вимогами постанови суду від 01.06.2016, з наведенням у розрахунку усіх складових формули ст. 27 даного Закону у розрізі місяців і років до і після збільшення індивідуального коефіцієнта зарплати та виплатити різницю між розрахованим розміром новопризначеної пенсії за віком і фактично отриманою пенсією за віком за минулі періоди: з 12.04.2004 по 30.06.2015 за показником середньої заробітної плати працівників за 2007 рік - 1 197,91 грн. у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої оплачено страхові внески, та яка відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії, індивідуальним коефіцієнтом зарплати 4,19678, коефіцієнтом страхового стажу 0,37333;

з 01.07.2015 по 30.09.2017 після подання нею заяви до УПФУ у м. Хмельницькому від 12.07.2015, за показником середньої заробітної плати працівників за 2012-2014 рік - 2 960,62 грн. у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої оплачено страхові внески, яка відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії, індивідуальним коефіцієнтом зарплати 4,19678, коефіцієнтом страхового стажу 0,37333;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області суму 2571,74 грн., на яку незаконно зменшено суми пенсії за віком, на суми, що були їй виплачені за минулі періоди як складові загальної пенсійної виплати у порядку примусового виконання рішень Хмельницького міськрайонного суду: № 2а-39/10 індексація - в сумі 863,36 грн.; № 2218/1080/2012 - підвищення за ч. 2 ст. 42 Закону - в сумі 888,26 грн.,; №686/2704/15-а - компенсація - 820,12 грн.;

- стягнути з відповідача Головного управління ПФУ у Хмельницькій області заподіяну їй моральну шкоду протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю згідно з нормою ст. 56 Конституції України, пенсійним законодавством та КАС України, яку вона оцінює у розмірі 30 000 гривень, через її душевні страждання унаслідок порушеного права при виконанні рішення суду від 01.06.2016;

- визнати протиправними дії і бездіяльність Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області та головного державного виконавця цього відділу Горбатюк Тетяни Валентинівни, що полягають в ігноруванні її звернень з приводу незаконності та відсутності розрахунків УПФУ її пенсії за віком, їх перевірки за її участі при проведенні виконавчих дій та у непроведенні жодних примусових виконавчих дій як визначено Законом "Про виконавче провадження" з примусового виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року № 686/20623/15-а, ВП№51676493;

- стягнути з Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області згідно з нормою ст. 56 Конституції України моральну шкоду в обсязі 10 000 грн., заподіяну протиправними діями і бездіяльністю Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області та головного державного виконавця цього відділу Горбатюк Тетяни Валентинівни, що стало наслідком її душевних страждань через ігнорування її звернення від 23.12.2006 та невчинення жодних виконавчих дій згідно з нормами Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року № 686/20623/15-а, ВП№51676493;

- відповідно до ч. 9 ст. 249 КАС України вчинити подання окремою ухвалою до прокуратури для перевірки ознак злочину за фактами службових підроблень службовими особами УПФУ у м. Хмельницькому у розрахунку від 19.08.2016 та у розпорядженні УПФУ від 20.07.2016;стягнення з суми пенсії за віком після перерахунку сум, що були виплачені як доплата до пенсії за віком на виконання вищезазначених рішень судів та інших сум, що підтверджується випискою з її банківського рахунку № НОМЕР_1 у тодішньому Укрпромбанку службовими особами УПФУ у м. Хмельницькому, зловживання службовими повноваженнями для розгляду цих злочинів проти її прав і свобод в окремій кримінальній справі;

- встановити судовий контроль за виконання рішення відповідно до ст. 382 КАС України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на її переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт зазначає, що при виконанні постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі № 686/20623/15-а УПФУ у м. Хмельницькому практично проігноровано вимоги суду, оскільки розрахунки заробітної плати і основного розміру пенсії за віком за додатками №1 і №2, що надані відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Хмельницькій області листом УПФУ у м. Хмельницькому від 19.08.2015, у яких стверджується, що рішення суду виконано, не відповідають вимогам ст.ст. 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та стандартам програмного забезпечення Пенсійного фонду України при визначенні індивідуального коефіцієнта зарплати.

29 липня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, в якому відповідач вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші відповідачі та третя особа не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача - відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області - заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Інші відповідачі та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 у справі № 686/20623/15-а апеляційну скаргу управління задоволено частково. Постанову Хмельницького міськрайонного суду від 29.01.2016 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними рішення, дії та бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому щодо відмови перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі даних про її помісячну заробітну плату згідно з Витягом від 03.07.2015 року з помісячних розрахунково-платіжних відомостей про її заробіток за календарними місяцями її роботи у Хмельницькому обласному дочірньому підприємстві Державної акціонерної компанії "Хліб України" з 01.07.1995 по 31.07.2001 за всіма складовими нарахувань цих відомостей, з яких сплачено страхові внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що враховується для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який виготовлено на виконання рішення суду від 13.06.2008 № 2-2960/08 згідно з нормами пенсійного законодавства. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з дати її призначення, 12.04.2004 (з урахуванням сплачених сум за минулі місяці) на підставі дійсних даних про її заробіток згідно з витягом від 03.07.2015 року № 11 з помісячних розрахунково-платіжних відомостей про її заробіток за календарними місяцями її роботи у Хмельницькому обласному дочірньому підприємстві Державної акціонерної компанії "Хліб України" з 01.07.1995 по 31.07.2001 за усіма складовими нарахувань цих відомостей, з яких сплачено страхові внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи з обчисленого індивідуального коефіцієнта зарплати ОСОБА_1 за її обсягами за обраний нею період з 01.07.1995 по 30.06.2000 та липень-серпень 2000 року.

Розпорядженням начальника управління №194791 від 20.07.2016, на виконання зазначеного судового рішення, управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому проведено перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком з дати її призначення, 12.04.2004, (з урахуванням сплачених сум за минулі місяці), на підставі дійсних даних про її заробіток згідно з витягом від 03.07.2015 №11 з помісячних розрахунково-платіжних відомостей про її заробіток за календарними місяцями роботи у Хмельницькому обласному дочірньому підприємстві Державної акціонерної компанії "Хліб України" з 01.07.1995 по 31.07.2001 за усіма складовими нарахувань цих відомостей, з яких сплачено страхові внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що враховується для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виходячи з обчисленого індивідуального коефіцієнта зарплати ОСОБА_1 за її обсягами за обраний нею період з 01.07.1995 по 30.06.2000 та липень - серпень 2000 року.

Сума згідно проведеного перерахунку пенсії за період з 12.04.2004 по 31.07.2016 в розмірі 28017,84 грн. включена до відомості виплати пенсії в серпні 2016 року (виплатне число 12). З 01.08.2016 розмір пенсії ОСОБА_1 з урахуванням судового рішення становить 3210,54 грн.

Відповідна сума перерахунку пенсії та моральна шкода в розмірі 1000,00 грн. направлена управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на рахунок відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області згідно платіжного доручення № 538 від 15.07.2016. Також, на виконання постанов про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2016 року (ВП 51675734) та від 14.07.2016 (ВП 51676493) управління повідомило державного виконавця про повне виконання судового рішення.

На виконання вимоги державного виконавця від 15.08.2016 № 2197, управлінням направлено інформацію щодо розрахунку пенсійної виплати з 01.08.2016 по пенсійній справі ОСОБА_1 , а також надано розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 , розрахунок основного розміру пенсії за віком та довідку від 19.08.2016 про розмір доплати за період з 12.04.2004 по 31.07.2016.

На виконання вимоги державного виконавця № 3659 від 14.12.2016, управлінням надано копії розрахунку індивідуального коефіцієнта зарплати після виконання судового рішення та копію розпорядження № 194791 від 20.07.2016 про перерахунок пенсії за судовим рішенням (програма АСОПД/КОМТЕХ).

Не погоджуючись з вказаними діями відповідачів та вважаючи вищевказані дії протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до суду не надано доказу, що відповідачі прийняли незаконні рішення, а також, що управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому невірно проведено розрахунок заробітної плати і основного розміру пенсії за віком ОСОБА_1 , незаконно зменшено суму доплат пенсії за віком на суми, що були їй виплачені за минулі періоди відповідно до постанови суду. Крім того, доказів порушення прав ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, начальником управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому Мудрою Л. А., відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області судом у зв`язку з виконанням постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року не знайдено.

Колегія суддів лише частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV в редакції на час спірних правовідносин) розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп - Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Положеннями ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV встановлено порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії. Перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням, зокрема, страхового стажу, встановлено частиною четвертою статті 42 зазначеного Закону.

Так, ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-ІV встановлено формулу заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 зазначеного Закону у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Аналіз положень ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-ІV свідчить, що при перерахунку пенсії застосовується заробітна плата (дохід) пенсіонера, яку він отримував до призначення пенсії, або яку він отримував за період роботи, який є періодом страхового стажу.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо допущення відповідачами протиправної бездіяльності при виконанні постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №686/20623/15-а, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції, вирішуючи спір у цій справі, досліджувались рішення, дії і бездіяльність відповідачів на предмет їх правомірності при виконанні

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати, чи не були оскаржувані дії відповідача пов`язані з виконанням судового рішення, чи є самостійним предметом спору.

В контексті розгляду даної справи, доводи апеляційної скарги в частині неналежного виконання відповідачами постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 у справі № 686/20623/15-а фактично обґрунтовуються протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю відповідачів, які полягають у невиконанні іншого судового рішення, а подані позивачем заяви про обчислення пенсії та залучення спеціаліста з питань соціального захисту і праці спрямовані на досягнення результатів, передбачених ст. 382 КАС України, є намаганням зі сторони позивача самотужки примусити відповідачів виконати судове рішення.

Тобто, в даному випадку позивач не вірно обрала спосіб захисту своїх прав, оскільки процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень належним чином виконати рішення суду. Якщо позивач вважала, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідачів на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши предмет позову у цій справі, прийшов до переконання, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення (постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 у справі № 686/20623/15-а), яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з дати її призначення, 12.04.2004 (з урахуванням сплачених сум за минулі місяці) на підставі дійсних даних про її заробіток згідно з витягом від 03.07.2015 року № 11 з помісячних розрахунково-платіжних відомостей про її заробіток за календарними місяцями її роботи у Хмельницькому обласному дочірньому підприємстві Державної акціонерної компанії "Хліб України" з 01.07.1995 по 31.07.2001 за усіма складовими нарахувань цих відомостей, з яких сплачено страхові внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи з обчисленого індивідуального коефіцієнта зарплати ОСОБА_1 за її обсягами за обраний нею період з 01.07.1995 по 30.06.2000 та липень-серпень 2000 року.

Тобто, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 у справі № 686/20623/15-а, а відтак вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №520/11829/17 та від 31 липня 2019 року у справі № 803/688/18.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для визнання протиправними та скасування розпорядження Управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому від 20.07.2016, колегія суддів зважає на таке.

Так, в матеріалах справи містяться копії розпорядження Управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому № 194791 від 20.07.2016 (т. 1 а.с. 124-126 та а.с. 138-139).

Колегія суддів звертає увагу на те, що попри видачу зазначеного розпорядження під одним і тим же номером та тією ж датою, такі розпорядження мають ряд суперечностей у своєму змісті. Зокрема, у розпорядженні на а.с. 124-126 (том 1) вказано про наявність у ОСОБА_1 коефіцієнту стажу 0,37250 та 447 місяців, в той час як у розпорядженні, яке знаходиться на а.с. 138-139 (том 1) зазначений коефіцієнт стажу 0,37333 та 448 місяців.

Окрім того, уваги потребує питання відповідності оскаржуваного розпорядження нормам пенсійного законодавства, зокрема проведення призначення (перерахування) пенсії за віком позивачу згідно з законодавчим визначенням пенсії за віком у відповідності до приписів ст. 27 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В даному випадку, відповідачем не доведено факту застосування всіх складових формули наведеної у вказаній статті та здійснення перерахунку пенсії позивача саме в розрізі місяців і років до і після збільшення індивідуального коефіцієнта зарплати та невиплати різниці між розрахованим розміром новопризначеної пенсії за віком і фактично отриманою пенсією за віком за періоди з 12.04.2004 р. по 30.06.2015 р. та з з 01.07.2015 р. по 30.09.2017 р., після подання заяви від 12.07.2015 р.

Судова колегія в ході розгляду справи також не отримала належних обгрунтувань в підтвердження правомірності застосування Пенсійним органом при обчисленні середньої заробітної плати позивача для обчислення її пенсії за віком показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за періоди з 12.04.2004 р. по 31.12.2007 р. та з 01.07.2015 р. по 30.04.2012 р.

Зокрема, незрозумілим є факт наявності у таблицях, складених відповідачем, після перерахунку пенсії позивача при однаковій складовій розрахунку (середньої заробітної плати по державі) різниці сум доплати за різні місяці, при тому, що останні можуть змінюватись лише при певних умовах. Також, на переконання колегії суддів пенсійним органом не було належно висвітлено яким чином відбувалось врахування при перерахунку пенсії позивача сум виплачених раніше на виконання рішень Хмельницького міськрайонного суду у справах №2а-39/10, №2218/1080/2012 та №686/2704/15-а.

Стосовно коефіцієнту страхового стажу позивача застосованого відповідачем у розрахунку загальної суми пенсійної виплати, то судова колегія зауважує, що відповідно до оскаржуваного розпорядження УПФУ у період з 12.04.2004 року застосовано коефіцієнт страхового стажу 0,37250 (447 місяців), при тому, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2010 року №2а-39/10 встановлено, що коефіцієнт страхового стажу позивача становить 0,37333 (448 місяців).

Отримані з даного питання пояснення представника Пенсійного органу, щодо того, що коефіцієнт 0,37333 (448 місяців) має бути застосовано виключно з дати набрання законної сили рішенням суду, судова колегія відхиляє, оскільки судовим рішенням у справі №2а-39/10 судом ухвалено здійснити перерахунок пенсії позивача із застосуванням коефіцієнту 0,37333 (448 місяців) саме з дати призначення пенсії.

Таким чином, наявність вищевказаних суперечностей у одному і тому ж документі за відсутності належних пояснень представника органу Пенсійного фонду щодо підстав зазначення саме таких даних, вказує на необґрунтованість і, як наслідок, протиправність прийняття такого розпорядження.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів справи і як зазначала і сама апелянт ОСОБА_1 , на пропозицію суду першої інстанції нею були подані розрахунки, які містяться в матеріалах справи (т. 2 а.с. 28-30, 52-54, 55-60). Зі сторони відповідача суду також надані розрахунки (т. 2 а.с. 35-42). Дані розрахунки різняться між собою і виконанні в різних програмах, що не заперечувалось сторонами по справі. Оскільки дані розрахунки різні за своїм форматом, суд не може визначитись щодо правомірності таких розрахунків, які подані у формі таблиць, тоді як предметом дослідження мав би бути саме документ розпорядження, в якому б покроково наводились всі вихідні дані і алгоритм визначення величини, яка і є метою проведення кінцевого розрахунку.

Як слідує з матеріалів справи, на вимогу державної виконавчої служби відповідачем УПФУ м. Хмельницькому, надавалися відповідні листи обгрунтування проведених розрахунків, однак це не може свідчити про законність розпорядження, яке є предметом оскарження в даній справі.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині і скасувати дане розпорядження, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно прийняти розпорядження відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про обчислення і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №686/20623/15-а.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Оскільки розпорядження ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 194791 від 20.07.2016 р. визнано судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню та зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно здійснити перерахунок пенсії позивача за результатами чого прийняти відповідне рішення на підставі вимог Закону України №2262-XI та Порядку №3-1, вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Хмельницькій області призначити (перерахувати) їй пенсію за віком згідно із законодавчим визначенням пенсії за віком за ст. 27 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та вимогами постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.06.2016 р. не потребують окремого вирішення оскільки є передчасними, через відсутність рішення пенсійного органу з цього питання, прийнятого у встановленому законом порядку.

Вказане стосується і вимоги позивача про стягнення з ГУ ПФУ у Хмельницькій області на її користь суми, на яку їй було зменшено пенсію внаслідок виконання рішень Хмельницького міськрайонного суду №2а-39/10, №2218/1080/2012, №686/2704/15-а.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій і бездіяльності відділу примусового виконання рішень УДВ ГТУЮ у Хмельницькій області та головного державного виконавця цього відділу Горбатюк Тетяни Валентинівни, то судова колегія зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України № 1404-VIII від 02.06.2016 Про виконавче провадження (далі Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною четвертою статті 19 цього Закону передбачено, що сторони виконавчого провадження зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ст.75 Закону № 1404-VIII).

Системний аналіз положень Закону № 1404-VIII дає підстави дійти висновку, що в діяннях виконавчої служби та конкретно державного виконавця жодних порушень не вбачається, оскільки останній отримавши відповідь на запит про виконання рішення суду, дійшов обгрунтованого висновку про дотримання боржником покладених на нього судом зобов`язань.

Підстав для вчинення будь-яких додаткових дій в рамках наданих йому повноважень не виявлено.

Щодо стягнення з Головного управління ПФУ у Хмельницькій області заподіяної моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Таким чином, позивачем в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння їй або членам її сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Крім зазначеного, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вказує на те, що позивач жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди.

Разом з тим, саме по собі таке твердження позивача не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30000 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ПФУ у Хмельницькій області моральної шкоди в сумі 30000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про вчинення окремою ухвалою суду подання до прокуратури про проведення перевірки та встановлення фактів наявності в діях службових осіб УПФУ ознак службових підроблень, то судова колегія в її задоволенні відмовляє через неможливість надання об`єктивної оцінки. В даному випадку, в розрізі встановлених обставин справи та висновків, що здійсненні судом апеляційної інстанції, факт службового підроблення посадовими особами Пенсійного органу інформації, що міститься у розрахунку від 19.08.2016 та у розпорядженні УПФУ від 20.07.2016, встановити неможливо, оскільки як зазначено вище, судова колегія була позбавлена можливості надати оцінку правомірності вказаного розпорядження, що стало підставою для його скасування.

Окрім того, колегія суддів вказує на відсутність підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду по даній справі, оскільки ним були вчинені певні дії по виконанню постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року № 686/20623/15-а.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є виключно правом суду, а не обов`язком, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відповідно до ст. 382 КАС України.

Таким чином, судова колегія підсумовуючи здійснений аналіз обставин справи, в призмі норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини дійшла висновку про часткову обгрунтованість вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Окрім того, судова колегія враховує, що у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, начальника управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому Мудрої Любові Антонівни, відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Горбатюк Тетяни Валентинівни, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області про визнання рішень, дій і бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду у м. Хмельницькому від 20.07.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно прийняти розпорядження відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про обчислення і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі №686/20623/15-а.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 січня 2020 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.