Справа № 160/12392/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
09.12.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 21.11.2019 року № 59285999, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
08.01.2020 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків визначених ухвалою від 12.12.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року провадження у справі продовжено, справу призначено до розгляду на 21.01.2020 р. о 13:00 год.
Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.
У судове засідання 21.01.2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачем подано заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі №160/1638/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму державної пенсії у розмірі, визначеному ст.ст. 13, 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року в повному обсязі, а саме з урахуванням 90% розміру відповідного грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018 року.
Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.06.2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 59285999на підставі виконавчого листа № 160/1638/19 виданого 24.05.2019 року, та встановлено боржнику строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Підставою для прийняття вказаної постанови було невиконання боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення суду без поважних причин.
Досліджуючи правомірність вказаної постанови та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із того, що у відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 вказаної статті зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За приписами статті 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З приведених норм чинного законодавства вбачається, що державний виконавець за невиконання (повторне невиконання) рішення, має право винести постанову про накладення штрафу на боржника лише при умові невиконання ним рішення без поважних причин.
З аналізу вказаних норм слідує, що Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 160/1638/19 зобов`язано перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму державної пенсії у розмірі, визначеному ст.ст. 13, 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року в повному обсязі, а саме з урахуванням 90% розміру відповідного грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018 року.
Судом встановлено, що на час винесення державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу від 21.11.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2019 року у справі № 160/1638/19 виконано частково в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Про вказані обставини Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було повідомлено відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області листом.
У поданому позові позивач також зазначає про часткове виконання боржником рішення суду та поважність причин невиконання такого рішення в повному обсязі через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету.
Суд зазначає, що вказана обставина свідчить саме про те, що позивачем не виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі №160/1638/19.
Крім того, позивачем не долучено жодних доказів проведеного перерахунку та виплати пенсії за рішенням суду.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Вказаною нормою законодавець встановив обов`язок учасників справи щодо обов`язкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обов`язково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.
Посилання пенсійного органу (боржника) на ту обставину, що поважністю невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 160/1638/19 є відсутність відповідного фінансування із державного бюджету, суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини могли бути предметом розгляду заяви (в т.ч. боржника) в порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України.
Проте, позивачем не надано доказів щодо відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення - рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 160/1638/19, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Також, надаючи оцінку підставам невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 160/1638/19, а саме - посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", суд вказує, що для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:
документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;
копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;
розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою (пункт 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду).
За приписами пункту 8 вказаного Порядку Комісія приймає одне з таких рішень:
про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку;
про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.
У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.
У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.
Судом не встановлено та позивачем не зазначено про вчинення відповідних дій, спрямованих на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 160/1638/19, шляхом направлення до Пенсійного фонду України відповідних документів.
Крім того, як зазначалось вище, порядок відстрочення і розстрочення виконання судового рішення, прийнятого в порядку адміністративного судочинства, визначений статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути встановлений лише судом.
Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд робить висновок, що держаному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного, в даному разі, рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом № 1404-VIII.
За таких умов, дії відповідача стосовно накладення на позивача відповідної суми штрафу узгоджуються із приписами норм Закону № 1404-VIII та визнаються судом як правомірні.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, приймаючи постанову про накладення штрафу від 21.11.2019 року державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Решта доводів сторін висновків суду за наслідками розгляду справи не спростовують.
При цьому судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
У відповідності до положень ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 242-243, 245-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснювалось.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 21.01.20

Суддя В.С.Віхрова

Згідно з оригіналом

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун

21.01.20