Справа № 826/19396/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 травня 2019 року №826/19396/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс ДКС» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс ДКС» (далі - позивач), до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №9 від 01.07.2014 року, винесене Державною податковою інспекцією у Печерському район ГУ ДФС у м. Києві;

2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №9 від 01.07.2014 року, винесене Державною податковою інспекцією у Печерському район ГУ ДФС у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі (головуючий суддя Федорчук А.Б.)

07.08.2017 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів, які прийнято судом.

10.10.2017 року відповідно до розпорядження №5107 керівника апарату суду Миронюка Д.М. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №826/19396/16 та 11.10.2017 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Дегтярьову О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.12.2017 року (суддя Дегтярьова О.В.) прийнято до провадження адміністративну справу та призначено судове засідання.

22.01.2018 року відповідно до розпорядження №100 керівника апарату суду Миронюка Д.М. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №19396/16 та 22.01.2018 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Шрамко Ю.Т.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2018 року (суддя Шрамко Ю.Т.) прийнято до провадження адміністративну справу №826/19396/16.

08.05.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке прийнято судом.

26.07.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано письмові пояснення по справі, які прийнято судом.

03.09.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, який прийнято судом.

17.09.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, яку прийнято судом.

01.04.2019 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, яке прийнято судом.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засідання позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту перевірки у зв`язку з порушенням позивачем вимог податкового законодавства України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

В період з 14.04.2014 року по 29.05.2014 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києва проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс ДКС» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 05.06.2014 року №489/26-55-22-09/33401239.

На підставі даного акту перевірки ДПІ у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №9 про зменшення бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого у рахунок зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів з податку на додану вартість у розмірі 782345 грн. за основним платежем та 195586 грн. за штрафними санкціями) у зв`язку з порушенням п.102.5 ст. 102, п.п. 192.1.1 п.192.1 ст.192, пп.197.1.14 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України;

- податкове повідомлення-рішення №9 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму за основним платежем 1699373 грн., за штрафними санкціями 424843 грн., у зв`язку з порушенням пп. 14.1.11, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, п. 135.5 ст. 135, п. 138.5, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України.

На погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Правила оподаткування операцій з цінними паперами встановлені п.7.6 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції чинній на час вчинення спірних правовідносин), підпунктом 7.6.1 якого зазначено, що платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від`ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від`ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи такого платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами (корпоративними правами) та деривативами, визначеними цим підпунктом, беруть участь у визначенні об`єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Законом.

Норми цього пункту не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку.

Суд зазначає, що під терміном «Витрати», відповідно до пп. 7.6.3 п. 7.6 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" законодавець розуміє суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості.

До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв`язку з таким придбанням.

Згідно п. 1.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» (в редакції чинній на момент здійснення правовідносин), цінний папір - документ, що засвідчує право володіння або відносини позики та відповідає вимогам, установленим законодавством про цінні папери.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств, і законодавством про інститути спільного інвестування.

Згідно п.п7.4.1 п.7.4. ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов`язаним особам, визначається виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2012 року між ТОВ «Мегаполіс ДКС» та ТОВ «Альянс ВВ» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ394-10, відповідно до якого ТОВ «Мегаполіс ДКС» продало ТОВ «Альянс ВВ» облігації безпроцентні (цільові) іменні, емітентом яких є ТОВ «Мегаполіс ДКС» у кількості 1334775 шт., на загальну вартість 45844910 грн., які мають бути оплачені до 31.08.2012 року.

Крім того, 16.08.2012 року між ТОВ «Мегаполіс ДКС» та ТОВ «Альянс ВВ» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ394-08, відповідно до якого ТОВ «Мегаполіс ДКС» придбало у ТОВ «Альянс ВВ» облігації безпроцентні (цільові) іменні, емітентом яких є ТОВ «Мегаполіс ДКС» у кількості 1334775 шт., на загальну вартість 45844910 грн., які мають бути оплачені до 31.08.2012 року.

Податковим органом встановлено, що проведено повний зворотний викуп облігацій в кількості 1338479 штук, в подальшому укладено в один день договори купівлі-продажу, де, згідно умов першого договору, на рахунок ТОВ «Мегаполіс ДКС» надходять грошові кошти в рахунок оплати, а згідно умов другого договору, ТОВ «Мегаполіс ДКС» видаються векселі власної емісії на суму 45844910 грн. з терміном погашення до 07.09.2022 року, у зв`язку з чим податковим органом зроблено висновок, що сума коштів в розмірі 45844910 грн., яка надійшла 17.08.2012 року на рахунок ТОВ «Мегаполіс ДКС» від ТОВ «Альянс ВВ» набула статусу поворотної фінансової допомоги.

Таким чином, відповідачем зроблений висновок, про те, що у господарській діяльності операції згідно вищевказаних договорів, фактично по їх суті відповідають визначенню поворотної фінансової допомоги (договори не передбачають нарахування процентів та кошти є обов`язковими для повернення).

Відповідно до п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

- сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

- сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Отже, предметом договору поворотної фінансової допомоги повинні бути кошти, і обов`язковою умовою - строк повернення цих коштів.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

Статтею 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 4 ст. 653 Цивільного кодексу України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, сторони можуть за згодою розірвати будь-який договір та передбачити у договорі умови повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору.

Таким чином, умови вищезазначених договорів купівлі-продажу цінних паперів не відповідають визначенню договору поворотної фінансової допомоги, оскільки не підпадають під ознаки критеріїв поворотної фінансової допомоги, так як кошти за таким договором надходять продавцю у власність та не передбачають їх повернення. Крім того, такі кошти надходять продавцю в рахунок оплати переданого покупцю у власність товару (цінних паперів).

Разом з цим суд звертає увагу, що фінансова допомога в Цивільному кодексі України відповідає договору позики, особливості укладення якої повинні відповідати умовам ст. 1046-1053 ЦК України.

Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 05.04.2016 року №2-а-12617/12/2070 було встановлено, що договір купівлі-продажу облігацій не відповідає визначенню договору поворотної фінансової допомоги та не містить ознаки удаваного правочину.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що договори купівлі-продажу цінних паперів, укладені між ТОВ «Мегаполіс ДКС» та ТОВ «Альянс ВВ», не відповідають визначенню договору поворотної фінансової допомоги, а отже висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення №9 щодо збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму за основним платежем 1699373 грн., за штрафними санкціями 424843 грн., є протиправним.

Також, в ході перевірки відповідачем встановлено заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 1536422 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були укладені наступні договори:

- договір купівлі-продажу квартири від 05.09.2012 року щодо продажу квартири АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на загальну суму 747100 грн.;

- договір купівлі-продажу квартири від 27.08.2012 року щодо продажу квартири АДРЕСА_2 з ТОВ «Талсі ФК» на загальну суму 890500 грн.;

- договір купівлі-продажу квартири від 12.12.2012 року щодо продажу квартири АДРЕСА_3 , з ОСОБА_2 на загальну суму 403000 грн.;

- договір купівлі-продажу квартири від 03.10.2012 року щодо продажу квартири АДРЕСА_4 , з ОСОБА_3 на загальну суму 980000 грн.;

- договір купівлі-продажу квартири від 15.05.2013 року щодо продажу квартири АДРЕСА_5 з ОСОБА_4 на загальну суму 1012500 грн.;

- договір купівлі-продажу квартири від 21.08.2012 року щодо продажу квартири АДРЕСА_6 , з ОСОБА_5 на загальну суму 1418750 грн.;

- договір купівлі-продажу квартири від 05.04.2012 року щодо продажу квартири АДРЕСА_6 , з ОСОБА_6 на загальну суму 1320000 грн.

Порядок оподаткування ПДВ операцій з постачання житла визначений підпунктом 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПКУ, відповідно до якого звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом.

У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає:

а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника;

б) перший продаж реконструйованого або капітально відремонтованого житла (об`єкта житлового фонду) покупцю, який є особою, іншою, ніж власник такого об`єкта на момент виведення його з експлуатації (використання) у зв`язку з такою реконструкцією або капітальним ремонтом, або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) на таку реконструкцію чи капітальний ремонт за рахунок замовника.

Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).

Операції з першого постачання доступного житла та житла, що будується із залученням державних коштів, звільняються від оподаткування.

Враховуючи вищезазначене, операція з постачання послуг із спорудження житла (об`єкта житлового фонду) для будівельної організації (надавача послуг - підрядника) є першою поставкою житла відповідно до підпункту 197.1.14 пункту 197.1 статті 197 ПКУ. Такі операції є об`єктом оподаткування ПДВ та оподатковуються за ставкою 20 % незалежно від того, матеріали замовника чи підрядника використані для будівництва такого житла.

З матеріалів справи вбачається, що першу передачу новозбудованого житла у власність позивача було здійснено відповідно до договору генпідряду №13/09-06, від 13.09.2006 року, на будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на проспекті П.Григоренка, 23 у Дарницькому районі м. Києва, укладеного між ТОВ «Мегаполіс ДКС» та ТОВ «Фундамент», згідно якого ТОВ «Мегаполіс ДКС» доручив ТОВ «Фундамент» виконання будівельних, монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт з нового будівництва.

З викладеного вбачається, що відчуження позивачем вище перелічених квартир не підпадає під ознаки першого постачання житла, визначеного абз. 2 пп. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 ПК України, а отже звільняється від оподаткування.

З урахуванням викладеного, твердження відповідача стосовно того, що операції з відчуження позивачем квартир підлягають оподаткуванню, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, відповідно, позивачем у спірних правовідносинах не було допущено порушення п.102.5 ст. 102, п.п. 192.1.1 п.192.1 ст.192, пп.197.1.14 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України, в силу чого, податкове повідомлення-рішення №9 про зменшення бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого у рахунок зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів з податку на додану вартість у розмірі 782345 грн. за основним платежем та 195586 грн. за штрафними санкціями) є протиправним та підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не було допущено вказаних відповідачем порушень вимог податкового законодавства, а, відтак, у відповідача також відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи квитанції №58 від 08.12.2016 року, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 46532,21 грн.

Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат у розмірі 46532,21 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс ДКС» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 34-Б) до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 2) задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №9 від 01.07.2014 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №9 від 01.07.2014 року.

4. Стягнути здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс ДКС» документально підтверджені судові витрати у розмірі 46532,21 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот тридцять дві гривні двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко