Справа № 300/497/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

21 січня 2020 року

справа №300/497/19

адміністративне провадження №К/9901/32055/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

секретар судового засідання Статілко Ю. С.,

за участю представників

позивача - Давимука В. Я. на підставі ордера серії ІФ №003728 від 17.01.2020,

відповідача - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у складі суддів Глушко І. В., Большакова О. О., Запотічний І. І.,

у справі № 300/497/19

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, -

У С Т А Н О В И В :

І. Історія справи

1. 07.03.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення 28.02.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 62180,05 грн (з яких за податковим зобов`язанням 41412,04 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 20706,01 грн), №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на 745 416,77 грн (з яких за податковим зобов`язанням 496944, 52 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 248 472,25 грн), №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 36291 грн (з яких за податковим зобов`язанням 23 594 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 12 697 грн, вимогу від 28.02.2019 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та пені в розмірі 172719,55 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 27 289,56 грн від 28.02.2019 №.

2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані рішення прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття. Вважає, що ревізорами контролюючого органу під час проведення перевірки не взято до уваги договір поставки №5/23/09/2016 від 23.09.2016, укладений між «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (продавець за договором), контракт купівлі-продажу №11/02/03/2017 від 02.03.2017, укладений ФОП ОСОБА_1 з «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» та додатків до договору.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. 29.05.2019 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким відмовив у задоволенні позову з мотивів доведеності податковим органом правопорушень, покладених в основу збільшення грошових зобов`язань, застосування штрафів, формування вимоги, та, відповідно, правомірності прийняття спірних актів індивідуальної дії.

4. 17.10.2019 Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу позивача задовольнив, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 у справі №300/497/19 скасував, адміністративний позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 28.02.2019 №, №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.02.2019 №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 28.02.2019 №.

5. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з аналізу положень підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, дослідження договору поставки №5/23/09/2016 від 23.09.2016, контракту купівлі-продажу №11/02/03/2017 від 02.03.2017, додатків до договору, та здійснив висновок про те, що собівартість реалізованої продукції включає прямі витрати, пов`язані з заготівлею деревини його розпилом до обумовлених розмірів (величин), сушіння, митне оформлення, транспортування тощо, а також ту обставину, що кінцевий термін поставки товару згідно укладених договорів не настав, тому неможливо визначити розмір реальних витрат на виготовлення та постачання замовнику «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.». Суд апеляційної інстанції вказав на те, що оскільки отримані кошти від нерезидента як оплата за товар, що буде поставлений в майбутньому «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.», передані за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги безпосередньому виробнику товару, тому до складу загального оподатковуваного доходу вони відноситись не можуть.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 та залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019.

7. В касаційній скарзі відповідач доводить порушення позивачем вимог підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, статті 177 Податкового кодексу України, в саме заниження ним валового доходу у 2017 - 2018 роках на загальну суму 1 715 061, 13 грн внаслідок не включення у повному обсязі до доходу поступлення коштів від продажу валютної виручки. Також відповідач зазначає про порушення позивачем підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, а саме завищення витрат у 2017 - 2018 роках на придбання ТМЦ, які не підтверджені відповідними первинними документами на придбання та їх оплату. Зазначене призвело до заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у 2017 - 2018 роках на загальну суму 2 760 802,94 грн.

Відповідач в касаційній скарзі зазначає, що доводи позивача про те, що ним не в повній мірі поставлено продукцію згідно контрактів та отриманих коштів жодним чином не спростовують факт отримання ним коштів (доходу) у звітні періоди.

Встановлене контролюючим органом порушення позивачем податкового законодавства обумовило визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, в тому числі штрафів, та потягнуло донарахування єдиного внеску та застосування штрафу на підставі частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

8. Щодо податку на додану вартість відповідач в касаційній скарзі зазначає, що позивачем порушено підпункт 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, підпункт «б» пункту 202.1 статті 202, підпункт 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, а саме не подано декларацію з податку на додану вартість за останній звітний (податковий) період, відповідно в порушення пункту 184.7 статті 184 цього Кодексу позивачем не визначено податкові зобов`язання за такими товарами/послугами, необоротними активами виходячи зі звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, що знаходились на залишках на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. В результаті допущеного порушення позивачем занижено податкових зобов`язань на суму 33407,84 грн. Також відповідач доводить завищення суми від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за липень 2017 року на суму 10926 грн. Наведені порушення призвели до заниження суми податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету за липень 2017 року на суму 23 594 грн (тобто 33407,84 - 10926 + 1112 = 23594,84).

Контролюючий орган також не погоджується з сумою судового збору стягнутою за рахунок бюджетних асигнувань відповідача постановою суду апеляційної інстанції, яка обчислена без врахування положень Закону України «Про судовий збір».

9. Одночасно з касаційною скаргою відповідач заявив клопотання про заміну сторони її правонаступником згідно зі статтею 52 КАС України, а саме Головне управління ДФС в Івано-Франківській області замінити на Головне управління ДПС в Івано-Франківській області у зв`язку з реорганізацією податкового органу на підставі постанови КМУ від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби».

Суд визнає заявлене клопотання обґрунтованим та здійснює заміну відповідача у справі Головне управління ДФС в Івано-Франківській області на Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

IV. Процесуальна історія справи в суді касаційної інстанції

10. 20.11.2019 Верховний Суд ухвалою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, витребував з Івано-Франківського окружного адміністративного суду справу № 300/497/19.

11. 02.12.2019 справа № 300/497/19 надійшла до Верховного Суду.

12. Від позивача відзив на касаційну скаргу податкового органу не надходив на адресу Верховного Суду, проте 21.01.2020 надані пояснення, в яких позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

13. Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

14. Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

15. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

V. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини.

16. 08.02.2019 ОСОБА_1 вдруге зареєстрований як фізична особа-підприємець.

17. У січні 2019 року контролюючий орган відповідно до наказу №76 від 18.01.2019, згідно прийнятого суб`єктом господарювання рішення про припинення підприємницької діяльності від 20.07.2018 провів документальну позапланову виїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 20.07.2018, дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 20.07.2018, про що складено акт перевірки №113/09-13-13-05/ від 07.02.2018 (далі - акт перевірки).

18. При проведенні перевірки податковим органом встановлено порушення підприємцем, зокрема:

1. підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 496 944,52 грн, в тому числі за 2017 рік на 378418,27 грн та за 2018 рік на суму 118526,25 грн;

2. підпункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), у результаті чого визначено суму єдиного соціального внеску з чистого доходу від здійснення господарської діяльності на загальну суму 172719,55 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 100 176,12 грн та за період 2018 на суму 72543,43 грн;

3. пункту 177.2 статті 177, підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого визначено військового збору на загальну суму 41412,04 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 31534,85 грн та за 2018 на суму 9877,19 грн;

4. підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, підпункту «б» пункту 202.1 статті 202, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України в частині не подання декларації з ПДВ за липень 2018;

5. пункту 184.7 статті 184, підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та вимог Наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", у результаті чого було:

- завищено суму від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21) за липень 2017 на суму 10926 грн.

- занижено податок на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету за липень 2017 на суму 23594 грн.

19. 28.02.2019 податковим органом на підставі акта перевірки згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 , пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 62180,05 грн, з яких за податковим зобов`язанням 41412,04 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 20706,01 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на 745416,77 грн, з яких за податковим зобов`язанням 496944, 52 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 248 472,25 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 36291 грн, з яких за податковим зобов`язанням 23 594 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 12 697 грн;

20. 28.02.2019 податковим органом також прийняті:

- вимога №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 172719,55 грн відповідно до статті 25 Закону №2464-VI;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 27289,56 грн № на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI.

VI. Джерела права

21. Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI

21.1. Розділ IV Податок на доходи фізичних осіб

21.1.1. Підпункт 164.1.3 пункту 164.1. статті 164

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

21.1.2. Пункти 177.2., 177.3., 177.4. статті 177

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Перелік витрат, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів встановлений пунктом 177.4. кодексу.

21.2. Підпункти 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ

Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

21.3. Пункт 184.7. статті 184

Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

21.4. Пункт 200.4 «в» статті 200

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

22. Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI

22.1. Підпункт 2 частини першої статті 7

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

22.2. Частина четверта статті 25

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

22.3. Пункт 3 частини одинадцятої статті 25

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

VII. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

23. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

24. Щодо не включення позивачем у повному обсязі до доходу кошти від продажу валютної виручки, внаслідок чого занижено валовий дохід у 2017 - 2018 роках на загальну суму 1 715 061, 13 грн в порушення підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, статті 177 Податкового кодексу України.

25. Як установив суд першої інстанції перевіркою правильності визначення валового доходу за 2017 рік встановлено його заниження на суму 1 388 710,13 грн, за 2018 рік - на суму 326 351,19 грн, яке виникло у зв`язку з не включенням у повному обсязі до валового доходу коштів від поступлення валютної виручки на розрахункові рахунки в банку.

26. Суд апеляційної інстанції дослідив договір поставки від 23.09.2016 № 5/23/09/2016, який укладений між нерезидентом - «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» (покупець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (продавець за договором), предметом якого є поставка продукції з деревини хвойних порід.

Згідно додаткових угод термін дії договору продовжено до 31.12.2021.

Авансова оплата згідно цього договору складає 63 932, 94 Євро. За домовленістю сторін договору продавець зобов`язується до моменту закінчення його терміну здійснити в адресу покупця - «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» поставку продукції (товару) на вказану суму авансової оплати.

27. Суд апеляційної інстанції також дослідив контракт купівлі-продажу № 11/02/03/2017 від 02.03.2017, укладеного позивачем з нерезидентом «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.», згідно з яким рахується кредиторська заборгованість (авансова оплата) за непоставлену продукцію (товар) в сумі 6 887,11 доларів США. Термін дії даного контракту згідно додатку № 3 від 14.02.2019 закінчується 31.01.2022 року.

28. За результатами аналізу цих договорів суд апеляційної інстанції зауважив, що термін поставки позивачем нерезиденту «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» продукції (товару) ще не настав, а позивачем замовлено у виробництво продукцію (товар), яка буде на виконання умов вищезазначених договорів (контрактів) поставлена (відвантажена). Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , враховував те, що ним понесено витрати з метою виконання в подальшому даних договорів (контрактів), а саме: 11.01.2018 позивачем укладено договір з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 про поставку продукції, яка буде поставлена в майбутньому, а отримана позивачем від нерезидента «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» попередня оплата за товар пилопродукцію із деревини хвойних порід за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 19.04.2018 надана фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 з метою створення та поставки в майбутньому нерезиденту «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.» продукції із деревини хвойних порід та здійснення розрахунку за вироблену продукцію в майбутньому.

29. Враховуючи наведені вище обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не враховані надані для перевірки додатки до договорів (контрактів), укладених з нерезидентом «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.», про збільшення термінів (строків) постачання продукції, договору про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 19.04.2018, договору поставки продукції, яка буде поставлена в майбутньому, від 11.01.2018, а також не враховано, що позивач як ФОП не припинив своєї діяльності, а продовжує виконувати взяті на себе за раніше укладеними договорами зобов`язання та здійснює постачання товару.

30. Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції безпідставними, які не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на те, що суд першої інстанції встановив факт поступлення валютної виручки на розрахункові рахунки позивача в банку, суд апеляційної інстанції підтвердив цей факт, вказавши про отримання позивачем від нерезидента попередньої оплати, позивач цей факт не спростовує впродовж всього судового розгляду, отже поступлення коштів на рахунок у банку не є спірною обставиною.

31. Оскільки суд першої інстанції встановив розбіжності в сумах загального оподаткованого доходу за 2017, 2018 роки між даними податкових декларацій та даними перевірки, які виникли внаслідок не включення позивачем у повному обсязі до доходу поступлення від продажу валютної виручки, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення позивачем підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, статті 177 Податкового кодексу України.

32. Невиконання позивачем поставки продукції на адресу нерезидента жодним чином не впливає на факт отримання коштів (попередньої оплати) та не скасовує обов`язок платника включити суму отриманих коштів до загального річного оподатковуваного доходу у деклараціях.

33. Висновки суду апеляційної інстанції щодо надання попередньої оплати за товар, отриманої від нерезидента «NЕХВЕRG ІМРЕХ L.Р.», фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 згідно з договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 19.04.2018, що вплинуло на витрати позивача, Суд визнає неприйнятними, оскільки передання отриманих коштів за цивільно-правовим договором іншій особі не скасовує обов`язку позивача включити отриману суму до загального річного оподатковуваного доходу у деклараціях, отримання коштів від контрагента та надання їх іншому контрагенту є різними господарськими операціями, які окремо мають бути відображені в податковому обліку платника податків (доходи та витрати).

34. Суд також звертає увагу на те, що сам по собі факт укладення цивільно-правових договорів не є свідченням про понесення сторонами витрат або отримання доходу, дані щодо зміни активів у майновому стані особи мають бути підтверджені належним чином оформленими первинними документами, до яких серед іншого можна віднести квитанції, платіжні доручення, акти приймання виконаних робіт (послуг), касові ордери (прибутковий та видатковий) тощо.

35. Щодо завищення валових витрат, не підтверджених первинними документами та документами про оплату, Суд враховує висновки суду першої інстанції, які ґрунтуються на тому, що позивач в ході перевірки пояснень не надав, а у позовній заяві не вказує на неправомірні на його думку висновки акту перевірки. При цьому суд апеляційної інстанції взагалі не надав цьому порушенню жодної оцінки, висновки суду першої інстанції не спростував. Позивач в апеляційній скарзі будь-яких доводів щодо встановленого відповідачем порушення не навів. В матеріалах справи відсутні первинні документи, які б мали бути надані позивачем на виконання частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в спростування встановленого контролюючим органом порушення.

36. Наведені вище обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, а також висновки щодо наявності податкових правопорушень, дають підстави погодитись з судом першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.02.2019 № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Враховуючи те, що збільшення контролюючим органом оподаткованого доходу стало підставою для визначення відповідачем суми військового збору податковим повідомленням-рішенням від 28.02.2019 №, визначення суми єдиного соціального внеску з чистого доходу від здійснення господарської діяльності вимогою від 28.02.2019 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) та застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску рішенням від 28.02.2019 №, Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність цих рішень суб`єкта владних повноважень.

37. Щодо податкового повідомлення-рішення №5 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 23594,00 грн та застосування штрафної санкції в сумі 12697,00 грн.

38. Суд першої інстанції встановив, що 20.07.2018 позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, відповідно до свідоцтва платника ПДВ №200138292 видане 27.08.2013 анульоване згідно поданої заяви 20.07.2018.

39. Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення підпункту «б» пункту 202.1 статті 202, пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України, та встановив, що згідно з даними обліку платника, станом на дату припинення підприємницької діяльності та анулювання реєстрації платника ПДВ, на залишках ФОП обліковувались ТМЦ та основні засоби, що були придбані з ПДВ, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, а саме:

- вага марки ТВ4-3000-1-(1250x1250) -12еа, вартістю 16200 грн., в. т. ч. ПДВ 2700 грн. (придбання згідно ПН №151 від 25.01.2017, постачальник ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Техноваги");

- лазер вартістю 8400 грн., в. т. ч. ПДВ 1400 грн. (придбання згідно ПН №7 від 01.02.2017, постачальник ПП "Ведео");

- цегла рядова та цегла клінкерна, ВФ клінкерний, тощо загальною кількістю 11,12 тис. шт. на суму 56737,61 грн., в. т. ч. ПДВ 9456,27 грн. (придбання згідно ПН №55 від 13.06.2017, постачальник ПрАТ "Роздільський керамічний завод");

- ПММ (д/п) в кількості 4593 л. на загальну суму 119109,26 грн., в. т. ч. ПДВ 19851, 57 грн. (придбання згідно ПН №8156 від 19.06.2018 №8163 від 23.06.2018, №8164 від 25.06.2018 та №8168 від 29.06.2018, постачальник ПП "Укрпалетсистем").

40. Суд першої інстанції встановив, що позивач у порушення підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, підпункту «б» пункту 202.1 статті 202, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України, не подав декларацію з ПДВ за останній звітний (податковий) період, відповідно в порушення пункту 184.7 статті 184 цього Кодексу не визначив податкові зобов`язання за такими товарами/послугами, необоротними активами виходячи зі звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, що знаходились на залишках на дату анулювання реєстрації платника ПДВ.

41. В результаті допущеного порушення позивач занизив податкові зобов`язання на суму 33407,84 грн, що згідно даних перевірки підлягають донарахуванню.

42. Суд першої інстанції також установив, що за період з 01.01.2017 по 20.07.2018 позивач задекларував від`ємне значення об`єкта оподаткування (р.19) у сумі 63503 грн, яке у сумі 53689 грн задекларував у зменшення суми податкового боргу по податку на додану вартість (р.20.1) та різниця від`ємного значення - до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду (рр. 20.3, 21). Станом на 20.07.2018 сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за даними платника становить 10926 грн.

43. За результатами поданого позивачем уточнюючого розрахунку за травень 2017 (№ від 24.09.2017) у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, по Розділу III декларації з ПДВ проведено зменшення значення рр.19, 20.3 та 21 на суму 1112 грн. В порушення підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", зменшення суми від`ємного значення згідно даного уточнюючого розрахунку не враховано підприємцем при поданні декларації з ПДВ за вересень 2017, в зв`язку з чим безпідставно завищено суму від`ємного значення в р.16.1, а також в рр.19, 20, 20.3 та 21 на 1112 грн за цей період. При проведенні розрахунків за даними перевірки зменшення від`ємного значення на суму 1112 грн відображено в таблицях починаючи з червня 2017.

44. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2017 по 20.07.2018 встановлено, що в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображені в підпунктах 2.5.1 та 2.5.2, 2.5.3 п. 2.5 розділу 2 акта перевірки було:

1) завищено суму від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за липень 2017 на суму 10926 грн;

2) занижено суму податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету за липень 2017 на суму 23594 грн - сума оскаржуваного ППР (33407,84 - 10926 + 1112 = 23593,84 грн (значення в декларації з ПДВ заокруглюється).

45. Суд першої інстанції дослідив висновки акта перевірки, при цьому зауважив, що позивач у позові не наводить жодних доводів щодо неправомірності (на його думку) висновків акта перевірки про визначення суми податку на додану вартість.

46. Суд апеляційної інстанції встановленим в акті перевірки порушенням вимог податкового законодавства щодо визначення податку на додану вартість не надав жодної оцінки, позивач ані в позові, ані в апеляційній скарзі будь-яких доводів щодо спростування встановлених порушень не наводить.

VIII. Висновки

47. З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, у частині неправильного тлумачення закону та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, що є підставою для скасування такого судового рішення, а тому касаційна скарга контролюючого органу підлягає задоволенню.

48. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

49. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 352 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі №300/497/19 скасувати, залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

І. Я. Олендер