Справа № 200/12347/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 р. Справа№200/12347/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О., за участю позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, управління) про визнання неправомірними дії, а саме рішення від 06 вересня 2019 року № 2358 протиправним та скасувати його, зобов`язання зарахувати до основного стажу пільговий стаж за Списком №1 період роботи з 10 травня 2006 року по 28 лютого 2017 року та з 23 жовтня 1989 року по 03 січня 2001 року, зобов`язання врахувати до трудового пільгового стажу період навчання в Єнакіївському металургійному технікумі з 01 вересня 1982 року по 04 липня 1986 року на підставі трудової книжки та період проходження строкової військової служби з 28 червня 1986 року по 15 червня 1988 року. Також позивач просив суд стягнути з відповідача суму невиплаченої щомісячної державної пенсії з моменту звернення із першою заявою, а саме з 30 серпня 2019 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав необхідні документи, однак, відповідач рішенням від 26 вересня 2019 року відмовив в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1.

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що його трудова книжка містить всі необхідні записи для призначення пенсії.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

06 листопада 2019 року на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача повністю заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Враховуючи наведене, до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 23 жовтня 1989 року по 03 січня 2001 року в управлінні «Донбаскоксох», оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не знайдено таке підприємство, крім того заявник не надав пільгових довідок. Також не зараховано період роботи з 10 травня 2006 року по 28 лютого 2017 року на ПрАТ «Макіївкокс», оскільки у підприємства відсутні документи на підставі яких можливо підготувати інформацію про наявність трудового пільгового стажу та не враховано період навчання в «Єнакієвському металургійному технікумі» з 01 вересня 1982 року по 04 липня 1986 року, оскільки диплом виданий на прізвище Даніл`єв, а згідно паспорта прізвище заявника - Данільєв. Крім того вказаний період перетинається з періодом проходження строкової військової служби. Надана позивачем довідка від 28 лютого 2017 року №012-к не може бути прийнята до уваги управлінням для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 10 травня 2006 року по 28 лютого 2017 року, оскільки такий документ є недійсним у розумінні положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

15 листопада 2019 року на адресу суду надійшло заперечення позивача на відзив. Позивач заперечував проти доводів представника відповідача, викладених у відзив на позовну заяву та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року підготовче засідання було відкладено.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 09 січня 2020 року.

09 січня 2020 року на електрону адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 ), РНОКПП: НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивач звернувся до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач, рішенням від 06 вересня 2019 року № 2358 відмовив в призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком №1.

Так вказаним рішенням до пільгового стажу позивача не зараховано період його роботи на ПрАТ «Макіївкокс» у зв`язку з тим, що згідно листа ПрАТ «Макіївкокс» від 21 травня 2019 року у підприємства відсутні документи на підставі яких можливо підготувати інформацію про наявність трудового пільгового стажу ОСОБА_1 . Також до пільгового стажу не враховано період роботи з 23 жовтня 1989 року по 03 січня 2001 року, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не знайдено дане підприємство та заявником не надано відповідних пільгових довідок. Також не враховано період навчання в «Єнакієвському металургійному технікумі» з 01 вересня 1982 року по 04 липня 1986 року, оскільки диплом виданий на прізвище Даніл`єв, а згідно паспорту прізвище заявника - ОСОБА_1 . Крім того, вказаний період перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 28 червня 1986 року по 15 червня 1988 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1статті 8 Закону № 1058-ІVправо на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме стаття 13 викладена у наступній редакції.

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вищевказана норма закону кореспондується із статтею 114 Закону № 1058- IV (чинна редакція) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до ст. 62 вищевказаного Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме п. 20, згідно якого лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Підпунктом 1.1 п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі за текстом - Порядок ведення трудових книжок), затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно пункту 2.2 Порядку ведення трудових книжок, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Порядку ведення трудових книжок визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Щодо спірних періодів роботи, трудова книжка позивача НОМЕР_3 містить наступні записи:

- 09 грудня 1985 року прийнятий до Єнакієвського спеціалізованого управління треста «Донбасдомнаремонт» слюсарем монтажником обладнання металургійних заводів 3 розряду;

- 26 лютого 1986 року звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики за ст. 36 КЗпП;

- 01 вересня 1982 року - 04 липня 1986 року навчання в Єнакієвському металургійному технікумі на денному відділенні;

- 23 жовтня 1989 року прийнятий в Горлівське СУ-1 підприємство «Донбасскоксохимремонт» монтажником обладнання коксохімічних виробництв четвертого розряду;

- 01 листопада 1995 року отримав 5 розряд монтажником обладнання коксохімічних виробництв;

- 11 серпня 2001 року звільнений згідно ст. 40 КзПП України у зв`язку з ліквідацією управління;

- 10 травня 2006 року прийнятий в ЗАТ «Макіївкокс» в коксовий цех слюсарем - ремонтником 6 розряду;

- 28 лютого 2017 року звільнений за ст. 38 КзПП України.

Матеріали справи містять довідку № 337 від 07 квітня 2008 року, видану ВАТ «Донбаскоксохімремонт», відповідно до якої ОСОБА_1 повний робочий день працював на Горлівському СУ-1 підприємство «Донбасскоксохимремонт», в 1997 році підприємство перейменовано у ВАТ «Донбасскоксохимремонт» з 23 жовтня 1989 року по 11 березня 1996 року в коксохімічному виробництві в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва, який зайнятий ремонтом обладнання у ділянках його установки, на ділянка (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, що ведуть технологічний процес користуються правом а пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, що передбачено Списком 1, розділом 4, підрозділом 2, пунктом а, код 1040200а-1753а, у період з 12 березня 1996 року по 03 січня 2001 року працював на коксохімічному виробництві в якості майстра, зайнятого на гарячих ділянках робіт та на роботах з наявністю у повітрі робочої зони шкідливих речовин 1 чи 2 класу небезпечності, а також канцерогенів, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1, що передбачено списком 1, розділом 4, підрозділом 2, пунктом б, код 100200б-23187.

Разом з цим, матеріали справи також містять довідку від 17 липня 2014 року № 633/2, видану ПП «Приват Архів», відповідно до якої у документах, які знаходяться в архіві, існують записи про безоплатні відпустки ОСОБА_1 за період з 01 липня 1999 року по 31 липня 1999 року, з 02 серпня 1999 року по 32 серпня 1999 року, з 01 вересня 1999 року по 30 вересня 1999 року, з 01 жовтня 1999 року по 29 жовтня 1999 року, з 01 листопада 1999 року по 30 листопада 1999 року, з 01 лютого 2000 року по 29 лютого 2000 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 8 лютого 2016 року № 713/039/161-16 час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місця в календарному році.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що записами в трудовій книжці позивача та довідкою № 337 від 07 квітня 2008 року підтверджено його право на зарахування періоду роботи в Горлівському СУ-1 підприємство «Донбасскоксохимремонт» з 23 жовтня 1989 року по 03 січня 2001 року, до пільгового стажу за Списком №1, але без врахування періодів відпусток без збереження заробітної плати, що перевищують 1 місяць в календарному році.

Щодо не врахування відповідачем періоду роботу позивача з 10 травня 2006 року по 28 лютого 2017 року, суд зазначає наступне.

Матеріали справи містять довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 28 лютого 2017 року №012-к, відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 10 травня 2006 року по 28 лютого 2017 року працював повний робочий день на ЗАТ «Макіївкокс», за посадою слюсаря-ремонтника коксового цеху, зайнятого ремонтом та обслуговуванням металургійного обладнання ні місцях його установки на ділянках діючих виробництв, де основні працівники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пенсійне забезпечення за Списком№1.

Суд звертає увагу, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Макіївкокс» змінило місцезнаходження 31 березня 2017 року, тоді як довідка №012-к видана 28 лютого 2017 року.

Крім того, відповідно до даних з індивідуальних відомостей про застраховану особу за період з травня 2006 року по лютий 2017 року підприємство здійснювало сплату за позивача єдиний внесок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що записами в трудовій книжці та довідкою №012-к від 28 лютого 2017 року підтверджено право позивача на зарахування періоду роботи на ЗАТ «Макіївкокс» з 10 травня 2006 року по 28 лютого 2017 року до пільгового стажу за Списком №1.

Щодо не врахування до пільгового стажу періоду навчання та періоду проходження строкової служби, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту»).

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є строк перерви між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу який не повинен перевищувати трьох місяців та зарахування на роботу за здобутою спеціальністю після закінчення навчання.

Згідно із абзацом 2 частини 1статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 8 оглядового листа Вищого Адміністративного Суду України від 14.08.2008 року № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)» проходження строкової військової служби за призовом є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, а тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, не допускаються. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни. Зазначені положення застосовуються і до громадян, які проходили строкову військову службу до прийняття зазначених законів України.

Оскільки проходження строкової військової служби за призовом було і є обов`язком громадянина, ухилення від якого тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, то будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби, недопустимі.

Таку правову позицію Вищого адміністративного суду України підтримано Верховним Судом України.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01 вересня 1982 року по 04 липня 1986 року позивач навчався в Єнакіївському металургійному технікумі за спеціальністю «устаткування чорної металургії», 28 червня 1986 року був призваний на військову строкову службу, а тому не міг бути зарахований на роботу протягом трьох місяців з дня закінчення навчання, оскільки проходження строкової військової служби за призовом є обов`язком громадянина.

15 червня 1988 року позивач був звільнений в запас, а 15 вересня 1988 року прийнятий слюсарем механоскладальних робіт.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позивач має право на зарахування періоду навчання в Єнакіївському металургійному технікумі та періоду проходження строкової військової служби до пільгового стажу.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача як на підставу не зарахування до пільгового стажу позивача період навчання у зв`язку з тим, що у дипломі невірно зазначено прізвище, оскільки даний період зазначено у трудовій книжці, а тому суд не має підстав вважати його недійсним. Суд також звертає увагу, що диплом позивача серії ЗТ-І № 752856 має переклад на російську мову, де вірно зазначено прізвище позивача.

Отже, враховуючи викладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності спірного рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії, а тому рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 вересня 2019 року №2358 підлягає скасуванню.

Разом з цим суд зазначає, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий та пільговий стаж позивача, а тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суму невиплаченої пенсії з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 30 серпня 2019 року задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними до вирішення управлінням питання про призначення позивачу пенсії.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією № 33 від 15 жовтня 2019 року, судові витрати у розмірі 384, 20 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 вересня 2019 року № 2358 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: м. Добропілля, вул. Незалежності, 28а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 30 серпня 2019 року №2358 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: м. Добропілля, вул. Незалежності, 28а, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 09 січня 2020 року

Повний текст рішення складено 17 січня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко