Справа № 260/629/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/629/19 пров. № 857/11317/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Шкорки Ігоря Михайловича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.09.2019р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Шкорки Ігоря Михайловича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (суддя суду І інстанції: Дору Ю.Ю., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 09 хв. 02.09.2019р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 11.09.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

10.05.2019р. представник адвокат Шкорка І.М., діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем Закарпатською митницею ДФС наступні рішення:

картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA305000/2019/00021 від 10.02.2019р.;

рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2019/000043/2 від 10.02.2019р.;

судові витрати по справі покласти на відповідача (а.с.4-6).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.09.2019р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.133-139).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Шкорка І.М., діючий за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с163-165).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з аналізу законодавчих норм та встановлених обставин справи вбачається, що митним органом відмовлено в прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2019/000043/2, в якому вказано скориговану вартість в розмірі 2963259,37 угорських форинтів (HUF) з підстав того, що заявлена декларантом за першим методом митна вартість транспортного засобу - легкового автомобіля марки AUDI А4, 2010 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 950000 угорських форинтів + 300 євро витрати на транспортування, що у валюті рахунку становить 1045588,96 угорських форинтів (HUF), не може бути визнана по причині невідповідності з ціновою інформацією, наявною у митного органу автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) для транспортного засобу з VIN-кодом НОМЕР_1 (згенеровано індикатор ризику по вартості на рівні 9000 EUR), тобто вища, ніж заявлена декларантом.

Однак, визначена відповідачем вартість автомобіля є невірною, оскільки ним незаконно обрано та застосовано резервний метод визначення митної вартості без наведення достатніх та обґрунтованих підстав неможливості здійснення розмитнення автомобіля за іншими, попередніми методами розмитнення.

При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем не дотримано вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідачем Закарпатською митницею ДФС скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального і процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.178-194).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника позивача (апелянта), що надійшло електронною поштою до апеляційного суду 21.01.2020р. (а.с.198, 199), про відкладення апеляційного розгляду справи через зайнятість адвоката в іншому судовому процесі, оскільки до клопотання не долучено достовірних доказів на підтвердження вказаних у ньому обставин (представлена копія ордера адвоката на представництво інтересів іншої особи не свідчить про участь в розгляді іншої справи).

Водночас, будь-яких клопотань щодо надання нових доказів, повідомлення суду нових обставин адвокатом не заявлено.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 07.02.2019р. декларантом (ТзОВ «Євро Континент») було подано до митного оформлення з метою випуску у вільний обіг на адресу громадянина України ОСОБА_1 митну декларацію № UA305160/2019/009746 на товар - легковий автомобіль марки AUDI А4, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, об`єм двигуна - 1968 куб.см. Вартість автомобіля задекларована в розмірі 950000 угорських форинтів, додатково зазначені витрати на транспортування в розмірі 300 євро (а.с.31).

Митна вартість товару заявлена декларантом за першим методом і з урахуванням транспортних витрат становить 100817 грн. 57 коп. (фактурна вартість - 950000 угорських форинтів; транспортні витрати - 300 євро), або еквівалент 3281,51 євро.

Тобто, у вказаній декларації декларантом самостійно визначено митну вартість товару за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), із врахуванням понесених транспортних витрат.

На підтвердження заявленої фактурної (митної) вартості вказаного автомобіля декларантом подано заяву від 28.01.2019р., написану власноруч позивачем угорською мовою. Зі змісту вказаної заяви та її перекладу вбачається, що позивач особисто заявляє про те, що ринкова вартість автомобіля в Угорщині складає 950000 угорських форинтів (а.с.а.с.23-24).

Одночасно декларантом були надані відповідачу реєстраційні документи на транспортний засіб, калькуляцію витрат на доставку вантажу від 28.01.2019р. (а.с.74).

Під час прийняття митної декларації до митного оформлення автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) в програмному забезпеченні АСМО «Інспектор» для транспортного засобу з VIN-кодом НОМЕР_1 згенеровано числовий індикатор ризику по вартості на рівні 9000 євро (а.с.75).

У зв`язку з непредставленням повного переліку документів (зокрема, платіжних документів про сплату вартості автомобіля) митним органом скеровано декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію митної декларації країни відправлення (із зазначенням вартості товару); інші документи за бажанням декларанта, які б підтверджували заявлену митну вартість товару.

Однак, такі додаткові документи декларантом не були надані відповідачу (а.с.76, 77), через що митна вартість визначена останнім за резервним методом і склала 2963259,37 угорських форинтів.

За результатами розгляду поданої декларантом митної декларації та доданих до неї документів Закарпатська митниця ДФС відмовила у митному оформленні (випуску) товарів, про що винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA305000/2019/00021 від 10.02.2019р. (а.с.25).

Також відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA305000/2019/000043/2 від 10.02.2019р. (а.с.26).

Згідно вказаних картки відмови та рішення про коригування митної вартості митна вартість товару визначена за резервним методом (ст.64 МК України). При цьому, метод 1 (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовувався у зв`язку з наявністю у митного органу сумніву щодо заявленої митної вартості товару. Метод 2 (за ціною договору щодо ідентичних товарів) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичного товару. Метод 3 (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості подібного товару. Метод 4 (на основі віднімання вартості) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації, необхідної для застосування віднімання вартості. Метод 5 (на основі додавання вартості (обчислена вартість)) не застосовувався у зв`язку з відсутністю інформації, необхідної для застосування додавання вартості. Митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару у зв`язку з наявністю у нього відповідної цінової інформації, а саме: автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) для транспортного засобу з VIN-кодом VIN-кодом НОМЕР_1 згенеровано індикатор ризику по вартості на рівні 9000 євро.

Товар було випущено у вільний обіг за митною декларацією № UA305160/2019/009746 від 11.02.2019р. (а.с.31).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів.

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення не надав достатні документи, які необхідні для визначення митної вартості за ціною договору. Відповідачем доведено ту обставини, що подані позивачем документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

При цьому, відповідач обґрунтував і підтвердив належними доказами виникнення правових підстав для застосування другорядного - резервного методу та довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту та її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами МК України (в редакції, чинній на момент виникнення цих відносин), відповідно до ст.49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Матеріалами справи стверджується, що під час митного оформлення імпортованого автомобіля декларантом не були надані всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору (основним методом). Зокрема, не були представлені банківські чи інші платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

По причині наведеного митним органом були витребувані від декларанта додаткові документи про сплату вартості товару, які декларантом за результатами проведених консультацій не надані.

За вказаних обставин у відповідача виник обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, оскільки представлені разом з митної декларації документи лише декларували вартість автомобіля, однак не підтверджували його сплату.

Водночас, оскільки даний транспортний засіб відповідно до відмітки «HJ» у графі 37 митної декларації підпадає під положення постанови КМ України № 1077 від 12.12.2018р. «Про затвердження Тимчасового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України та внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 і від 4 червня 2007 р. № 795» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), митний орган під час здійснення перевірки митної вартості враховував вимоги цього Тимчасового порядку.

Зокрема, відповідно до Тимчасового порядку рішення про проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортних засобів приймається органом доходів і зборів на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Для перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу орган доходів і зборів використовує індикатор ризику, значення якого для кожного транспортного засобу встановлюється окремо на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

Під час встановлення значення індикатора ризику використовується інформація спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу.

Якщо заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу є меншою від встановленого індикатора ризику для такого транспортного засобу, проводиться перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу.

Таким чином, оскільки заявлена вартість оцінюваного транспортного засобу (еквівалент 3281,51 євро разом з транспортними витратами) є меншою від встановленого індикатора ризику (9000 євро), відповідачем проведено перевірку достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу.

Так, відповідно до Тимчасового порядку документами, що можуть подаватися для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортних засобів, є:

договір купівлі-продажу або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

рахунок-фактура (інвойс);

банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного транспортного засобу;

інші платіжні документи, що підтверджують вартість оцінюваного транспортного засобу та містять реквізити, необхідні для ідентифікації такого транспортного засобу;

договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку транспортного засобу;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) продавця транспортного засобу;

копія митної декларації країни експорту;

висновки про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, про вартість транспортного засобу;

довідкова інформація щодо вартості у країні експорту транспортних засобів, що є античними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним транспортним засобам, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

При цьому, використані громадянами відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

По відношенню до оцінюваного товару, для підтвердження фактурної (митної) вартості товару до митного оформлення декларантом надано наступні документи:

заяву довільної форми (на угорській мові, написана від руки) від 28.01.2019р.;

реєстраційні документи на транспортний засіб;

калькуляція витрат на доставку від 28.01.2019р.

За результатами вивчення поданих для підтвердження заявленої фактурної (митної) вартості документів встановлено, що в якості документу, що містить інформацію про ціну товару, митниці подано заяву громадянина 28.01.2019р. довільної форми на угорській мові (написана від руки), в якій він заявляє, що є власником даного транспортного засобу і цінність цього транспортного засобу становить 950000 угорських форинтів (а.с.23-24).

Отже, матеріали справи вказують, що факт купівлі-продажу товару не підтверджений належними документами, оскільки транспортний засіб фактично вже перебував у власності ОСОБА_1 . Відповідно, вартість автомобіля заявлена лише на підставі його тверджень.

Відповідно до Тимчасового порядку під час проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу орган доходів і зборів додатково використовує такі джерела інформації:

спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС;

цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів та виробників.

За результатами аналізу митних оформлень ідентичних товарів в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС (ЄАІС) встановлено, що заявлена вартість оцінюваного товару є значно нижчою за вартість ідентичних товарів.

Відповідно до Тимчасового порядку в разі коли заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу не підтверджується такими джерелами інформації, орган доходів і зборів повідомляє особі, яка декларує транспортний засіб, про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання інформації із спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, або висновку про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством.

Таким чином, відповідно до положень п.10 Тимчасового порядку (оскільки ним регламентована підстава для запиту документів), а також ч.3 ст.53 МК України (оскільки нею законодавчо визначений термін для подання додаткових документів - 10 календарних днів), з метою доведення достовірності заявленої фактурної вартості декларанту було запропоновано надати наступні додаткові документи:

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

копію митної декларації країни відправлення (із зазначенням статистичної вартості товару);

інші документи за бажанням декларанта, які б підтверджували заявлену митну вартість товару.

На запит митного органу про надання додаткових документів декларантом надіслано повідомлення про неможливість надання додаткових документів та про відмову від консультації з митним органом.

Відповідно до положень п.10 Тимчасового порядку якщо орган доходів і зборів може аргументовано довести недостовірність заявленої фактурної вартості оцінюваного транспортного засобу відповідно до поданих особою, яка декларує транспортний засіб, інформації та документів, орган доходів і зборів відмовляє у митному оформленні такого транспортного засобу за заявленою фактурною вартістю.

У разі відмови у митному оформленні транспортного засобу за заявленою фактурною вартістю орган доходів і зборів приймає рішення про коригування заявленої вартості та невідкладно в установленому порядку видає рішення про відмову, в якому зазначає причини відмови та наводить вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення транспортного засобу, зокрема скориговану вартість, розмір якої не може бути більшим нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів.

Таким чином, з урахуванням відмови декларанта у наданні додаткових документів за наявності чітких підстав для їх надання, недостовірність заявленої фактурної вартості оцінюваного транспортного засобу вважається аргументовано доведеною органом доходів і зборів, у зв`язку з чим митницею відмовлено у митному оформленні даного транспортного засобу за заявленою фактурною вартістю.

При цьому, митним органом прийнято рішення про коригування заявленої вартості № UA305000/2019/000043/2 від 10.02.2019р., а також надано картку відмови у митному оформленні № UA305000/2019/00021 від 10.02.2019р., в якій зазначені причини відмови та вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення транспортного засобу.

Таким чином, заявлену вартість товару було скориговано із застосуванням резервного методу з визначенням числового значення вартості на підставі цінової інформації індикатора ризику (9000 євро), згенерованого АСАУР для транспортного засобу з VIN-кодом НОМЕР_1 , та документально підтвердженої калькуляції транспортних витрат від 29.01.2019р. (згідно якої витрати на транспортування складають 30000 угорських форинтів).

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем не був представлений стандартний пакет документів, який, за звичай, надається митному органу для оформлення ввезеного автомобіля. Так, не були надані експортна декларація, документи щодо придбання автомобіля, а також платіжні документи.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 - орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Митний орган має право відійти від законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В п.2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару не подав до митного органу всі необхідні для цього документи.

Із змісту представлених документів не видається можливим чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезеного автомобіля, при цьому відповідачем доведено наявність обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість.

Оскільки сам позивач не може підтвердити заявлену вартість автомобіля шляхом надання доказів сплати його вартості, тому апеляційний суд приходить до переконливого висновку про недоведеність належними доказами заявленої декларантом митної вартості спірного автомобіля.

Звідси, за наявності вагомого обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості слід вважати підставним та обґрунтованим.

Окрім цього, автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, що б застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому доцільно провести, за необхідності, для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.

Згідно ст.362 МК України аналіз ризику - систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Тобто, спрацювання системи АСАУР є рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем обґрунтовано ціну, яка визначена ним внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом, та доведено неможливість використання як достовірної інформації, наданої декларантом при визначенні митної вартості імпортованого товару.

Водночас, представлені для митного оформлення автомобіля документи викладені на іноземній мові, однак такі сторонами повністю ідентифіковані (також під час судового розгляду до справи долучений їх переклад), що дозволило об`єктивно встановити дійсні обставини по справі.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 МК України).

Отже, на підставі наведених норм, у зв`язку із заявленням декларантом неповних відомостей щодо митної вартості товару, а також через неподання документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів, митним органом правомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів та винесено оскаржувану картку відмови.

Додатково колегія суддів враховує, що декларантом позивача 11.02.2019р., після винесення митницею оскаржених рішень, подано відповідачу митну декларацію № UA305160/2019/009746, в графі 12 «Відомість про вартість» якої зазначено 284133 грн. 27 коп.; в лівому підрозділі графи 43 «Код МВВ» проставлено « 6», тобто, визначений декларантом резервний метод митної вартості товару; у графі 45 «Коригування» вказано вартість товару 284133 грн. 27 коп.; у графі 47 «Нарахування платежів» митної декларації зазначено види надходжень бюджету, що контролюються митними органами та спосіб здійснення таких розрахунків за кодом « 01».

Окрім цього, нова митна декларація № UA305160/2019/009746 від 11.02.2019р. не містить:

у правому підрозділі графи 43 «Код МВВ» порядкового номеру методу визначення митної вартості, який застосований митним органом у прийнятому рішенні про коригування митної вартості товарів;

в окремих рядках графи 47 відображення сум: а) митних платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, що підлягають сплаті до державного бюджету; б) митних платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; в) різниці між сумами платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, сплата якої забезпечується шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України;

у графі В «Подробиці розрахунків» відомостей про забезпечення сплати митних платежів шляхом надання гарантом фінансової гарантії у вигляді документа та зазначення коду за ЄДРПОУ гаранта та номеру (номерів) відповідних гарантійних документів;

спосіб сплати різниці між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом (в разі внесення грошової застави на відповідний рахунок митного органу), зазначеного кодом розрахунку « 55» згідно Класифікатора способів розрахунків.

Таким чином, аналіз змісту митної декларації № UA305160/2019/009746 від 11.02.2019р. дає підстави суду для висновку, що декларантом самостійно обраний резервний метод визначення митної вартості, оскільки у графі 43 вказано метод визначення митної вартості «6» та правий підрозділ цієї графи не заповнений, а також не забезпечено сплату митних платежів шляхом застосування декларантом гарантій відповідно до розділу X МК України.

Отже, позивач або уповноважена ним особа не скористалися правом на випуск товару, що декларується, у вільний обіг шляхом подання нової митної декларації з відповідним змістом, сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.

Окрім цього, відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA305000/2019/000043/2 від 10.02.2019р., а саме на другому аркуші, зазначено про право позивача на випуск товару у вільний обіг на умовах, визначених ч.7 ст.55 МК України.

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач не згоден з митною вартістю, яка визначена митним органом у спірному рішенні. Як наслідок, він мав право скористатись правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених ч.7 ст.55 МК України (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, фактично погодившись із методом визначення митної вартості та митною вартістю товару, визначеною митним органом у оскарженому рішенні № UA305000/2019/000043/2 від 10.02.2019р., вказавши її у новій митній декларації № UA305160/2019/009746 від 11.02.2019р., а тому правовий спір між сторонами щодо узгодження митної вартості припинив існувати з моменту подання нової митної декларації.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 30.10.2018р. у справі № 816/2396/17(адміністративне провадження № К/9901/61818/18), яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак й покладених в основу спірних відмови митного органу здійснити митне оформлення товарів та рішення про визначення митної вартості товарів, заявлений позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Шкорки Ігоря Михайловича, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.09.2019р. в адміністративній справі № 260/629/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 22.01.2020р.