Справа № 826/18432/15
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ № 826/18432/15

за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

третя особа публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання протиправними дій та скасування рішень

Суддя - Вовк П.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі також - позивач, арбітражний керуючий, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції в Київській області (далі також - відповідач, ГТУЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі також - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа), в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача стосовно винесення припису про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року №11/15;

2) визнати протиправними дії відповідача стосовно винесення розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року №06/15;

3) скасувати припис відповідача про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року №11/15;

4) скасувати розпорядження відповідача про усунення порушень від 06 серпня 2015 року №06/15.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі № 826/18432/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року дану справу було прийнято до провадження суддею Вовком П.В., вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Після початку нового розгляду даної справи учасниками її розгляду письмових пояснень, або будь-яких інших документів, з яких можливо було б встановити їх ставлення до заявлених позовних вимог, до суду надано не було.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснює діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва від 08 лютого 2013 року №23, виданого Міністерством юстиції України, без обмеження строку дії.

ГТУЮ проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого, за результати якої складно відповідний акт від 08 червня 2015 року № 37/15 (далі також - акт перевірки), яким встановлено наступне:

1) під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_1 не дотримано пропорційності погашення вимог кредиторів першої черги, внаслідок чого кредиторські вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати погашені лише на 5,45% від загальної суми боргу щодо виплати заборгованості із заробітної плати, що є порушенням частини шостої статті 31, частини третьої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

2) під час виконання повноважень ліквідатора у справі №Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_1 у встановленому порядку не провів інвентаризацію майна боржника, що є порушенням абзацу четвертого частини першої статті 25, частини шостої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

3) визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення Арбітражного керуючого ліквідатором відбулось 22 серпня 2011 року; запити до компетентних установ та організацій, що здійснюють реєстрацію прав власності, направлені лише у грудні 2014 року, що порушенням частини шостої статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

4) під час виконання повноважень ліквідатора у справі №Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_1 не формував у встановленому порядку ліквідаційну масу боржника, що є порушенням абзацу сьомого частини першої статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У зв`язку із виявленими порушеннями, вказаними у пунктах 2, 3, ГТУЮ винесено позивачу припис про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року №11/15 (далі також - припис).

За порушення, вказані у пунктах 1, 4, відповідач прийняв розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року №06/15 (далі також - розпорядження), відповідно до якого вирішено у термін до 14 вересня 2015 року усунути порушення шляхом: повернення безпідставно сплачених коштів за здійснення погашення вимог кредиторів ВАТ «Васильківський шкірзавод» у відповідності до вимог статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; формування у встановленому порядку ліквідаційної маси ВАТ «Васильківський шкірзавод» з відображенням усіх видів майнових активів (майна та майнових прав) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлених в ході ліквідаційної процедури, та подати в цей самий термін у письмовій формі інформацію про його усунення з наданням завірених копій документів, що підтверджують усунення порушень.

Позивач не погоджується із приписом та розпорядженням, вважає їх прийнятими з порушенням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року, виходячи з наступного: в ході перевірки відповідачем не встановлено які кошти безпідставно сплачені ліквідатором, вимоги яких кредиторів та у якій сумі протиправно погашено та, які не були протиправно погашені вимоги із заробітної плати працівникам не могли бути погашені за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна ВАТ «Васильківський шкірзавод», яке перебувало в іпотеці (заставі) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; рішенням комітету кредиторів, оформленого протоколом засідання комітету від 27 лютого 2015 року, прийнято до уваги звіт ліквідатора та виконану роботу визнано задовільною; з метою формування ліквідаційної маси Арбітражним керуючим в період з 05 по 26 грудня 2011 року на підставі наказу від 05 грудня 2011 року №92 проведено інвентаризацію майнових активів ВАТ «Васильківський шкірзавод», за результатами якої складено відповідні описи; починаючи з грудня 2010 року, арбітражним керуючим направлялись запити до підприємств, станови та організацій, які здійснюють реєстрацію права власності на майно та майнові активи, а копії відповідних відповідей на запити містяться в матеріалах справи; Господарським судом Київської області не було виявлено жодного порушення Арбітражним керуючим норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у тому числі щодо формування ліквідаційної маси; в ході перевірки не встановлено, в чому саме полягає неформування ліквідаційної маси та які дії не було вчинено позивачем; висновки про направлення запитів до компетентних установ та організацій, що здійснюють реєстрацію прав власності, лише у грудні 2014 року не відповідають дійсності, оскільки у цей період ОСОБА_3 запити надсилались повторно.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову, поданому при першому розгляді справи судом, підтримав висновки акта перевірки та зазначив про відсутність у позивач порушеного права внаслідок прийняття оскаржуваних рішень.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Процедуру організації та проведення перевірок діяльності арбітражних керуючих та порядок оформлення результатів перевірки встановлює Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджений наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5 (далі також - Порядок).

Відповідно до положень п.п. 6.9.1, 6.9.2 п. 6.9 Порядку (тут і далі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі акта перевірки за наявності відповідних підстав виносить припис про недопущення повторних порушень (додаток 7) (далі - припис) та (або) розпорядження про усунення виявлених порушень (додаток 8) (далі - розпорядження).

Орган контролю виносить розпорядження щодо порушень, які можуть бути усунені арбітражним керуючим, а щодо інших порушень - припис.

Припис або розпорядження виноситься органом контролю на підставі акта перевірки не пізніше ніж на третій робочий день з дня підписання акта перевірки та надається арбітражному керуючому особисто або надсилається йому рекомендованим листом та електронною поштою. Припис та/або розпорядження вважаються належним чином врученими арбітражному керуючому за умови, якщо він особисто або за його дорученням представник отримав вказані припис та/або розпорядження або вони були надіслані йому органом контролю у спосіб, визначений пунктом 2.15 розділу II цього Порядку. Докази надсилання припису та/або розпорядження арбітражному керуючому є невід`ємною частиною матеріалів перевірки та зберігаються за місцезнаходженням органу контролю, який виніс припис та/або розпорядження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 15 липня 2008 року за заявою НАК «Нафтогаз України» порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Постановою Господарського суду Київської області від 22 серпня 2011 року у справі №Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» припинено процедуру розпорядження майном ВАТ «Васильківський шкірзавод» та визнано його банкрутом, ліквідатором банкрута призначено ОСОБА_1

За визначенням статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Відповідно до ч. 6 статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», при реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

Частина 1 статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає. що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються:

а) вимоги, забезпечені заставою;

б) вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство чи припиненню трудових відносин у разі звільнення працівника до порушення зазначеної справи, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, право на які виникло протягом двох років, відпрацьованих до порушення справи про банкрутство чи припинення трудових відносин, інших коштів, належних працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), право на які виникло протягом трьох останніх місяців до порушення справи про банкрутство чи припинення трудових відносин, а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

в) витрати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що пов`язані з набуттям ним прав кредитора щодо банку, - у розмірі всієї суми відшкодування за вкладами фізичних осіб;

в-1) вимоги кредиторів за договорами страхування;

г) витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі: витрати на оплату державного мита; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство; витрати на публікацію в офіційних друкованих органах інформації про порядок продажу майна банкрута; витрати на публікацію в засобах масової інформації про поновлення провадження у справі про банкрутство у зв`язку з визнанням мирової угоди недійсною; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов`язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їх коштів; витрати на оплату праці арбітражних керуючих (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в порядку, передбаченому статтею 27 цього Закону.

Перелічені витрати відшкодовуються ліквідаційною комісією після реалізації нею частини ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов`язань банкрута перед працівниками підприємства-банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов`язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Як встановлює ч. 2 статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Згідно з ч. 3 статті 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

На думку відповідача, викладеною ще під час першого розгляду справи, під час виконання ОСОБА_1 повноважень ліквідатора ВАТ «Васильківський шкірзавод» не дотримано пропорційності погашення вимог кредиторів першої черги, внаслідок чого кредиторські вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати погашені лише на 5,45% від загальної суми боргу щодо виплати заборгованості із заробітної плати.

В частині цього порушення в акті перевірки містяться посилання на ухвали Господарського суду Київської області у справі №Б19/311-08/13 від 20 жовтня 2014 року, від 10 грудня 2014 року, від 14 січня 2015 року та від 15 квітня 2015 року якими визнано грошові вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Зазначені вимоги судом віднесені до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Відповідач вказує, що загальний розмір вимог щодо виплати заборгованості із заробітної плати, віднесених до першої черги, складає 1 975 198, 11 грн.

Разом з тим, відповідачем не встановлено правову природу коштів, за рахунок яких здійснювалось погашення кредиторських вимог, які вимоги ОСОБА_1 безпідставно погашено, а які вимоги належало б задовольнити у першу чергу.

З наявних у справі доказів суд встановив, що 07 листопада 2014 року відбувся аукціон, на якому реалізовано майновий комплекс боржника - ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Водночас вказаний майновий комплекс знаходився в іпотеці у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі договору іпотеки від 28 грудня 2004 року №886ЦИК/0904, яким забезпечено повернення кредитних коштів, виданих банком на користь ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Так, ч. 2 статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює, що майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до пп. «а» п. 1 ч. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються у першу чергу на задоволення вимог, забезпечених заставою.

Отже, законодавець чітко визначив процедуру внесення вимог кредиторів, забезпечених заставою майна боржника, до реєстру вимог кредиторів та задоволення таких вимог, вказавши, що майно боржника, яке є предметом застави, включається до ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Вирішуючи дану справу, Верховний Суд у своїй постанові від 15 листопада 2019 року звернув увагу, що за наявними в матеріалах справи доказами неможливо перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо правової природи коштів, за рахунок яких здійснювалось погашення кредиторських вимог в спірних правовідносинах, а також порядок задоволення цих вимог ОСОБА_1 з урахуванням черговості кредиторів, оскільки матеріали справи не містять відомостей про розмір заборгованості по заробітній платі за три місяці роботи, що передують порушенню справи про банкрутство (підпункт «б» пункту 1 частини першої статті 31 Закону в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), а також відомості про кредиторів, які відносяться до кредиторів першої та наступних черг, на вказану дату. Також відсутні докази про наявність коштів на рахунках підприємства станом на 22 серпня 2011 року, а також коштів, за рахунок яких могли бути задоволені ці кредиторські вимоги.

Крім цього, як визначив Верховний Суд, суди не з`ясували належним чином питання щодо діяльності ОСОБА_1 в контексті вимог щодо обов`язків ліквідатора, визначених Законом, починаючи з 22 серпня 2011 року, тобто з дати відкриття ліквідаційної процедури та призначення позивача ліквідатором ВАТ «Васильківський шкірзавод».

У зв`язку із зазначеним, приймаючи дану справу до провадження ухвалою від 26 листопада 2019 року було, в тому числі, запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та встановлено додатковий час для надання доказів, які мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже надані протягом п`ятнадцяти днів з дати отримання даної ухвали, з урахування постанови Верховного Суду від 14 листопада 2019 року.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 28 листопада 2019 року. Між тим, у визначений такою ухвалою строк відповідачем не було надано суду будь-яких пояснень або документів, які б обґрунтовували його позицію у справі в контексті вимог, визначених постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень та вчинення оскаржуваних дій, не було надано суду належних та допустимих доказів для встановлення обставин, визначених у постанові Верховного Суду. А тому при вирішенні даної справи, у відповідності до приписів ч. 5 статті 77 КАС України, суд керується виключно вже наявними у справі доказами.

Відповідно, доказів, які б свідчили про отримання інших коштів, ніж за рахунок реалізації заставного майна, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, вимоги із заробітної плати працівникам не могли бути погашені за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна ВАТ «Васильківський шкірзавод», яке перебувало в іпотеці (заставі) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що свідчать про помилковість висновків акта перевірки у частині не дотримання пропорційності погашення вимог кредиторів першої черги.

В акті перевірки також зазначено, що під час виконання повноважень ліквідатора у справі №Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» ОСОБА_1 не формував у встановленому порядку ліквідаційну масу боржника, не вжив вичерпних заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходяться у третіх осіб,, протягом трьох років не вживав заходів, направлених на встановлення обсягу майнових прав банкрута, та не направляв запитів до установ та організацій, що здійснюють реєстрацію речових прав.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор з дня свого призначення зокрема очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Речі, визначені родовими ознаками, що належать банкруту на праві володіння або користування, включаються до складу ліквідаційної маси.

Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Утім, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про не вжиття позивачем заходів з формування ліквідаційної маси боржника - ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Судом встановлено, що з метою формування ліквідаційної маси ОСОБА_1 на підставі наказу від 05 грудня 2011 року №92 проведено інвентаризацію майнових активів ВАТ «Васильківський шкірзавод», за результатами якої складено інвентаризаційні описи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, починаючи з грудня 2010 направляв запити до установ та організацій, які здійснюють реєстрацію права власності на майно та майнові активи, копії відповідей на які надавались при проведенні перевірки, у тому числі витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 23 листопада 2011 року №33891496, витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 листопада 2011 року №33892089.

Крім того, суд звертає увагу, що питання щодо формування ліквідаційної маси оцінюються господарським судом під час подання ліквідатором звіту та ліквідаційного балансу, а саме: відповідно до ч. 4 статті 32 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі, якщо господарський суд дійшов висновку, що ліквідатор не виявив або не реалізував усі наявні майнові активи ліквідаційної маси, необхідні для повного задоволення кредиторів, він виносить ухвалу про призначення нового ліквідатора.

Виходячи з вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу за своєю правовою природою є судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому повно відображаються обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів за наслідками ліквідації боржника).

Як встановлено постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №924/1191/14, в судовому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість, правомірність та повноту дій ліквідатора в ліквідаційній процедурі у відповідності до вимог Закону, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів, відповідності законодавству про банкрутство всіх обов`язкових додатків до звіту ліквідатора, повноту реалізації ліквідатором активів боржника а також достовірність змісту ліквідаційного баланс.

Так, до матеріалів справи позивачем було додано ухвалу господарського суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі № Б-19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод»:, яким, зокрема, затверджено звіт ліквідатора ВАТ «Васильківський шкірзавод» арбітражного керуючого ОСОБА_1, ліквідовано юридичну особу ВАТ «Васильківський шкірзавод», провадження у справі № Б-19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» закрито.

Господарський суд Київської області в ухвалі, винесеної за результатами розгляду звіту ліквідатора ВАТ «Васильківський шкірзавод» арбітражного керуючого ОСОБА_1, зазначив, що за результатами розгляду поданого ліквідатором ВАТ «Васильківський шкірзавод» звіту за підсумками ліквідаційної процедури, судом встановлено, що ліквідатором ВАТ «Васильківський шкірзавод» під час виконання повноважень у даній справі вжито всіх можливих заходів, передбачених Законом про банкрутство для ліквідаційної процедури, зокрема щодо виявлення та реалізації майна ВАТ «Васильківський шкірзавод» і максимального погашення кредиторських вимог.

В межах ліквідаційної процедури заборгованість підприємства із заробітної плати у сумі 112 670, 00 грн. була погашена ліквідатором ВАТ «Васильківський шкірзавод» за рахунок коштів поворотної фінансової допомоги.

Також, як вже зазначалось, було погашено вимоги AT «Банк «Фінанси та Кредит», як заставного кредитора, за рахунок коштів, отриманих в результаті продажу майнового комплексу ВАТ «Васильківський шкірзавод».

Щодо інших вимог кредиторів, ухвалою господарського суду Київської області від 22 травня 2018 року у справі № Б-19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» було встановлено, що відповідні кредиторські вимоги не можуть бути погашені в зв`язку з відсутністю майна ВАТ «Васильківський шкірзавод», отже такі вимоги вважаються погашеними. При цьому, порушень в діях ліквідатора ВАТ «Васильківський шкірзавод» арбітражного керуючого ОСОБА_1 при здійсненні розподілу коштів, отриманих від реалізації майна, а також погашення вимог кредиторів судом не було встановлено.

Враховуючи вищевикладене, висновки акта перевірки про порушення арбітражним керуючим ОСОБА_1 під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є помилковими, що вказує на наявність підстав для скасування припису про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року №11/15 та розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року №06/15.

При вирішенні даної справи, крім наведених вище обставин суд враховує те, що у період з 14 березня 2016 року по 23 березня 2016 року Головним територіальним управлінням юстиції в м. Києві проводилась планова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1

Відповідно до повідомлення про проведення планової невиїзної перевірки від 25 лютого 2016 року № 104/10-37, під час перевірки перевірялось зокрема, додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час виконання обов`язків ліквідатора у справі про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод».

25 березня 2016 року за результатами проведеної перевірки комісією Головного територіального управління юстиції в м. Києві складено акт планової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого № 18/10-40, зі змісту якого вбачається, що за результатами планової невиїзної перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_1 не виявлено порушення Конституції України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час здійснення повноважень розпорядника майна державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» та ліквідатора відкритого акціонерного товариства «Васильківський шкірзавод».

Також, у період з 07 травня 2018 року до 10 травня 2018 року Головним територіальним управлінням у Київські області проводилась позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1

Відповідно до повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 07 квітня 2018 року № 20/18 предметом зазначеної позапланової перевірки було, зокрема, додержання арбітражним керуючим Швачкою C.B . вимог законодавства під час виконання повноважень ліквідатора у справі № Б19/311-08/13 про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод» стосовно організації здійснення ліквідаційної процедури боржника у строки, встановлені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно із актом позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 14 травня 2018 року № 23/18 у діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 порушень з питань відповідно до звернення, що стало підставою для проведення перевірки, не виявлено.

Наведене додатково підтверджує відсутність визначених актом від 08 червня 2015 року № 37/15 обставин порушення позивачем вимог законодавства при виконанні повноважень ліквідатора у справі про банкрутство ВАТ «Васильківський шкірзавод».

На думку суду, Головним територіальним управлінням юстиції в Київській області не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних припису та розпорядження з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 статті 19 Конституції України та ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов арбітражного керуючого Швачки С.В. у цій частині підлягає задоволенню.

Проте, суд не погоджується із позовними вимогами щодо визнання протиправними дій відповідача щодо винесення припису про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року №11/15 та винесення розпорядження про усунення порушень від 06 серпня 2015 року №06/15, оскільки вчинення таких дій є обов`язком відповідача за наслідками перевірки, що передбачено нормами Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка будинок 15; ) про визнання протиправними дій та скасування рішень - задовольнити частково.

Скасувати припис Головного територіального управління юстиції у Київській області про недопущення повторних порушень від 06 серпня 2015 року № 11/15.

Скасувати розпорядження Головного територіального управління юстиції у Київській області про усунення порушень від 06 серпня 2015 року № 06/15.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у розмірі 292, 32 грн. (двісті дев`яносто дві гривні тридцять дві копійки).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк