Справа № 240/9418/19
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про закриття провадження у справі)

16 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/9418/19

категорія 109040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

секретар судового засідання Климчук К.О.,

за участю: представника позивача Шостачука І.М,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради Житомирської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Андрушівської міської ради від 12 листопада 2009 року «Про надання дозволу щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку», видане ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження у цій справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 2008 року помер її чоловік, з яким вона проживала у будинку по АДРЕСА_1 і який належав їм на праві спільної сумісної власності. Отже, після смерті чоловіка за нею залишилось у власності 1/2 будинковолодіння разом із господарськими будівлями і спорудами. 28.10.2008 позивач подала до Андрушівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_2 . Однак, донька у травні 2009 року незаконно оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на весь будинок, чим фактично позбавила позивача права власності на нерухоме майно (1/2 будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами), яке належало їй за законом до смерті її чоловіка. 20 березня 2019 року постановою Житомирського апеляційного суду свідоцтво про право на спадщину було визнано частково недійсним, а за позивачем визнано право власності на 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Водночас, згідно рішення тридцять восьмої сесії п`ятого скликання Андрушівської міської ради Житомирської області від 12 листопада 2009 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, в тому числі: 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Вважає це рішення протиправним, оскільки у позивача, як власника 1/2 частини будинковолодіння є законне право на приватизацію 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Водночас дозвіл на розроблення технічної документації на приватизацію всієї земельної ділянки ОСОБА_2 , який діє по даний час, позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію частини земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, і співвласником якого вона є відповідно до рішення Житомирського апеляційного суду від 20.03.2019.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. У відзиві відповідач зазначає, що оскаржуване рішення Андрушівської міської ради від 12 листопада 2009 року є ненормативним актом який перед бачає конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію. Крім того, на день прийняття рішення, пакет наданих документів ОСОБА_2 до міської ради відповідав вимогам чинного законодавства України, свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.05.2009 № 896 було дійсним. Також вважає, що строк позовної давності для звернення до суду сплив, оскільки його слід рахувати з серпня 2017 року - з часу, коли ОСОБА_1 звернулася з позовом за захистом своїх майнових прав до Андрушівського районного суду. Андрушівська міська рада вважає, що вирішити питання щодо оформлення земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність можливо в позасудовому порядку.

Третя особа ОСОБА_2 у заяві (відзиві) від 29.11.2019 вказала, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у ній слід закрити.

Згідно заяви від 14.01.2019 відповідач просив розглянути справу без участі його представника.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти закриття провадження у справі. Пояснив, що цивільне право не порушене, воно не може бути реалізовано. Скасуванню підлягає рішення, а вже після цього необхідно звертатись до суду цивільної юрисдикції.

Суд, заслухавши думку представника позивача, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 березня 2019 року постановою Житомирського апеляційного суду в справі № 272/951/17:

- визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом ВМЕ №217529, видане 06.05.2009 Андрушівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 в 1/2 частині права власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно рішення тридцять восьмої сесії п`ятого скликання Андрушівської міської ради Житомирської області від 12 листопада 2009 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, в тому числі: 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що оскільки є власником 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , відтак вона має право на приватизацію 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований цей будинок.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як видно з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є рішення Андрушівської міської ради від 12 листопада 2009 року. Водночас спірні правовідносини обгрунтовуються позивачем наявним правом власності на 1/2 будинковолодіння по АДРЕСА_1 , в зв`язку із чим має право на приватизацію 1/2 частини земельної ділянки під цим будинковолодінням.

В той же час, як вбачається із постанови Житомирського апеляційного суду в справі № 272/951/17, ОСОБА_2 також є співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Таким чином, в основу спірних правовідносин позивачем покладений спір про право, який не є публічно-правовим.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви №29458/04 та №29465/04), фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом (Zand v. Austria № 7360/76).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження.

Керуючись статтями 19, 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі № 240/9418/19 за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради Житомирської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що спір має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів п.п.15.5. п.15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 21.01.2020

Суддя Г.В. Чернова