Справа № 520/11366/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 р.Справа № 520/11366/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.12.19 року по справі № 520/11366/19

за позовом Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області , Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяна Арутюна Овсеповича

про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Ізюмський міський голова Марченко Валерій Віталійович, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіатьного управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича від 10 жовтня 2019 року по виконавчому провадженню № 59863113 про накладання штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. на Ізюмського міського голову Марченко Валерія Віталійовича;

- визнати протиправним та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича від 10 жовтня 2019 року по виконавчому провадженню № 59863113 про стягнення з Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп.;

- стягнути в солідарному порядку з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича на користь Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича сплачений судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначає, що відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі №623/1052/16-а Ізюмського міського голову Марченка Валерія Віталійовича не було зобов`язано скасовувати своє розпорядження, оскільки в судовому рішенні вказано, що суд сам скасував спірне розпорядження. В той же час у виконавчому листі не вказано, що Марченко В.В. зобов`язаний скасувати своє розпорядження. Зазначає, що у відповідності до п. 5 рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року у задоволенні адміністративного позову Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича про скасування постанов - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що необхідною умовою для наклдадання штрафу є умисне невиконання рішеня що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі № 623/1052/16-а "Позивача" не було зобов`язано скасовувати своє розпорядження, в судовому рішенні вказано, що суд сам скасував спіре розпорядження.

В той же час в виконавчому листі не вказано, що "Позивач" зобов`язаний скасувати своє розпорядження.

В той же час Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" не передбачає можливість міського голови скасовувати власні розпорядження.

Таким чином "Позивач" не мав можливості в добровільному порядку виконати постанову державого виконавця.

Вказані обставини залишились позаувагою суду першої інстанції та не знайшли свого відображення в оскаржуваному рішенні суду

Стосовно постанови про стягнення виконавчого збору, позивач зазначає, що відповіднодо ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Здійснюючи правовий аналіз норм наведеного вище Закону № 1404-УІІІ, що регулює питання виконавчого збору слід зазначити, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-УІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому ч. 3 ст. 40 Закону, а саме постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого І провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Законом України "Про виконавче провалдження" чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

В той же час як пояснив державний виконавець стягнення виконавчого збору постановою про відкриття провадження було помилкою, яку він в подальшому виправив, проте також не було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що унеможливлює стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконанні у головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяна А.О. перебуває виконавче провадження номер за АСВП: 59863113 з примусового виконання виконавчого листа № 623/1052/16-а, виданого 08.08.2019 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області, про скасування розпорядження Ізюмського міського голови № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

Зазначене рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.12.2018 року набрало законної сили 05.06.2019 року, але в добровільному порядку відповідачем по справі № 623/1052/16-а - Ізюмським міським головою Марченко Валерієм Віталійовичем не виконане.

23.08.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, у резолютивній частині якої боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, та надання засвідчених копії документів, які підтверджують виконання виконавчого документа.

10.10.2019 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме: в п. З резолютивної частини постанови, та вважати правильну суму виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника - 8346,00 грн.

10.10.2019 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, 10.10.2019 року на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 3400 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача, щодо накладення арешту на майно боржника, відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження", тому - підстави для скасування оскаржуваних постанов по виконавчому провадженню АСВП: 59863113 про стягнення з Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича виконавчого збору в розмірі 8346 грн. та 3400 грн. у суду відсутні, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ Набув чинності 05 жовтня 2016 року) в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі № 623/1052/16-а було скасовано розпорядження Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності нначальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради".

При цьому, колегія суддів зауважує, що саме означеним судовим рішенням скасовано оскаржуване розпорядження, а не зобов`язано Ізюмського міського голову Марченка Валерія Віталійовича його скасувати.

08 серпня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області видав виконавчий лист про скасування розпорядження Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради", незважаючи на те, що спірне розпорядження вже було скасоване постановою апеляційного суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження надійшла на адресу позивача 05 вересня 2019 року про, що свідчить відповідний штамп вхідної документації.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 2019 року скарга на постанову про відкриття виконавчого проваджена від 23 серпня 2019 року була направлена на адресу начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та надійшла до адресата 10 вересня 2019 року про, що свідчить відмітка в поштовому відправленні.

30 серпня 2019 року на адресу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області була направлена заява про визнання виконавчого листа від 08 серпня 2019 року про скасування розпорядження Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича № 333 від 16 травня 2016 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності нначальника управління молоді та спорту Ізюмської міської ради" таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 вересня 2019 року було відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду.

10 жовтня 2019 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюном Овсеповичем були винесені дві постанови про накладаня на позивача штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. та стягнення виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп.

Вказані постанови надійшли на адресу позивача 17 жовтня 2019 року про, що свідчать відповідні штампи вхідної документації та штамп на поштовому конверті.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою для наклдадання штрафу є умисне невиконання рішеня що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Отже, беручи до уваги, той факт, що спірне розпорядження № 333 від 16 травня 2016 року було скасовано судовим рішенням від 05 червня 2019 року по справі № 623/1052/16-а позивач не мав можливості в добровільному порядку виконати постанову державого виконавця.

Крім того, колегія суддів аналізуючи норми наведеного вище Закону № 1404-УІІІ, що регулює питання виконавчого збору зазначає, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

Так, у першому випадку, таке питання вирішується відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-УІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанова про стягнення виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження. При чому постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Колегія суддів доходить висновку, що державним виконавцем при винесені постанови про стягнення виконавчого збору не було дотримано ані положень ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-УІІІ, ані положень ч. 3 ст. 40 цього ж Закону. Спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2019 року, винесена раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-УІІ, що суперечить ч. 3 ст. 40 Закону.

Питання стосовно здійснення чи не здійснення дій з примусового виконання рішення суду, що визначені як підстави для стягнення виконавчого збору в даному випадку є другорядним, та таким, що не впливають на правові висновки зроблені судом вище та підстави для визнання такої постанови незаконною.

Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 10 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року по справі № 580/1328/19.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року по справі № 520/11366/19, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За визначенням ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви Ізюмським міським головою Марченком Валерієм Віталійовичем було сплачено судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп., що підтверджується квитанціями № 27_12 та № 28_12 від 23.10.2019р. (а.с.4-5).

Поряд з тим, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2305 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією № 19_12 від 09.01.2020р. (а.с.119).

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суми підтверджених судових витрат, понесених позивачем в ході розгляду даної справи, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26) на користь Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича (64309, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна, буд. 1) судовий збір в розмірі 3842 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року по справі № 520/11366/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяна Арутюна Овсеповича про скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіатьного управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича від 10 жовтня 2019 року по виконавчому провадженню № 59863113 про накладання штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. на Ізюмського міського голову Марченко Валерія Віталійовича.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегян Арутюна Овсеповича від 10 жовтня 2019 року по виконавчому провадженню № 59863113 про стягнення з Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича виконавчого збору в розмірі 8346 грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 26) на користь Ізюмського міського голови Марченка Валерія Віталійовича (64309, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна, буд. 1) судовий збір в розмірі 3842 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 23.01.2020 року