Справа № 280/5632/18
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Справа № 280/5632/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Оліс ЛТД (69084, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, 47, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Оліс ЛТД (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 01.10.2018 форми Д, № від 01.10.2018 форма Д, № від 01.10.2018 форми ПС.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду Артоуз О.О. від 25.01.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, попереднє судове засідання призначено на 21.02.2019.

21.02.2019 протокольною ухвалою оголошено перерву у попередньому судовому засіданні до 20.03.2019.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному 20.03.2019, судове засідання відкладено до 02.04.2019.

Ухвалою від 02.04.2019 провадження у справі зупинене до 06.05.2019.

За приписами ч. 9 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №28 від 15.04.2019 Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ адміністративна справа №280/5632/18 призначена на повторний автоматизований розподіл у зв`язку з перебуванням судді Запорізького окружного адміністративного суду Артоуз О.О. з 12.04.2019 по 15.08.2019 у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.

Справа №280/5632/18, автоматизованою системою документообігу суду 15.04.2019 перерозподілена для розгляду судді Киселю Р.В.

Ухвалою від 16.04.2019 справа була прийнята до провадження суддею Киселем Р.В.

Ухвалою від 06.05.2019 провадження у справі поновлене, підготовче засідання призначене на 06.05.2019.

Протокольною ухвалою від 06.05.2019, у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення позивачу повістки про виклик до суду на 06.05.2019, підготовче засідання було відкладене на 04.06.2019.

Протокольною ухвалою від 04.06.2019 був продовжений строк підготовчого провадження до 02.07.2019 та відкладене підготовче засідання на 19.06.2019.

Ухвалою суду від 19.06.2019 провадження у справі було зупинене до 16.07.2019.

У період з 16.07.2019 по 18.07.2019 суддя перебував у відпустці.

Ухвалою суду від 19.07.2019 провадження у справі поновлене.

Ухвалою суду від 19.07.2019 провадження у справі було зупинене до 03.09.2019.

Ухвалою суду від 03.09.2019 провадження у справі поновлене, підготовче засідання призначене на 03.09.2019.

Протокольною ухвалою від 03.09.2019 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 23.09.2019.

Ухвалою від 23.09.2019 провадження у справі було зупинене до 21.10.2019.

Ухвалою від 21.10.2019 провадження у справі поновлене.

Протокольною ухвалою від 21.10.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 31.10.2019.

31.10.2019 до суду надійшла заява (вх.№45173) представника позивача про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні. Представник відповідача не заперечив проти вказної заяви.

З вказаних підстав, на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Обгрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№43108 від 29.12.2018), відповіді на відзив (вх.№36364 від 03.09.2019). Позивачем зазначено про протиправність податкових повідомлень-рішень № від 01.10.2018 форми Д, № від 01.10.2018 форма Д, № від 01.10.2018 форми ПС, винесені за результатами планової виїзної перевірки ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, військового збору з 01.07.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2018, викладеними в акті №66/08-01-13-06/20478063. На думку позивача, вказані в акті порушення позивачем норм Податкового законодавства не знаходять свого підтвердження. Відтак позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Заперечення проти позову обгрунтоване відповідачем у відзиві від 21.02.2019 (вх.№7200), а також наданих суду письмових поясненнях по справі (вх.№28499 від 11.07.2019, №37532 від 10.09.2019), в яких відповідач зазначив, що приводом для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали виявленні в ході проведення планової виїзної перевірки ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» порушення в частині податку на доходи фізичних осіб, військового збору. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» () зареєстровано юридичною особою 03.02.1992. Основними видами діяльності підприємства є: 10.41 виробництво олії та тваринних жирів; 10.84 виробництво прянощів і приправ; 46.31 оптова торгівля фруктами й овочами, оліями та жирами; 77.40 Лізинг інтелектуальної власності та подбіних продуктів, крім творів, захищених авторськими правами; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів; 36.00 забір, очищення та постачання води (а.с. 24-28, т.1).

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п.77.1, п.77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у Запорізькій області №2695 від 07.08.2018 та відповідно до затвердженого плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на III квартал 2018 року, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» () з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2015 по 30.06.2018, військового збору з 01.07.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2018.

Перевірка проводилась з 20.08.2018 по 10.09.2018.

Результати перевірки оформлені актом від 17.09.2018 №66/08-01-13-06/20478063 (а.с.16-23, т.1).

Перевіркою ТОВ Фірма «Оліс» встановлено порушення:

- п.1.2, п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ), а саме подання з недостовірними відомостями даних за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, а саме в ході перевірки встановлено порушення утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час придбання та списання паливно-мастильних матеріалів для орендованих автомобілів, що є доходом фізичних осіб - власників автомобілей, отриманим від податкового агента як додаткове благо, що призвели до збільшення податкових зобов`язань платника податку;

- пп. 168.1.1 пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб при нарахуванні (виплаті) доходів у вигляді заробітної плати у періоді з 01.01.2016 по 30.06.2018 у розмірі 10255,80 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 488965,70 грн., в т.ч. у 2016 р. - 189311,23 грн., у 2017 р. - 211612,22 грн., у 1 півр.2018 р.-88042,25 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст.167 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, занижено військовий збір у розмірі 40747,14 грн., в т.ч. у 2016 р. - 15775,94 грн., у 2017 р. - 17634,35 грн., у 1 півр.2018 р. - 7336,85 грн.

01.10.2018, на підставі акту перевірки від 17.09.2018 №66/08-01-13-06/20478063, контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені у розмірі 79058,42 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 40747,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 29642,69 грн., сума пені 8668,59 грн. (а.с.10-11, т.1);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 953934,23 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 488965,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 360945,43 грн., сума пені 104023,09 грн. (а.с.12-13. т.1);

- № про застосування штрафних санкцій у сумі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб (а.с.14-15, т.1).

Не погодившись з вказаними подактовими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Як свідчать матеріали акту від 17.09.2018 №66/08-01-13-06/20478063, перевіркою правильності оподаткування окремих видів доходів, які мають свої особливості щодо їх нарахування (виплати) та оподаткування встановлено порушення ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168. пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Подактового кодексу України, а саме: підприємством укладено договори оренди легкових автомобілів, власниками яких є фізичні особи. Вищезазначені угоди укладені з порушенням ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу, а саме відсутнє нотаріальне посвідчення договорів. Відтак, за тверджденням контролюючого органу, угоди оренди транспортних засобів, укладених за участю фізичних осіб в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, є недійсними.

Також, перевіркою встановлено, що протягом 2016 року - 1 півріччя 2018 року ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» придбано паливно-мастильних матеріалів, що використані на орендовані автомобілі у загальному розмірі 2226619,78 грн., в тому числі 2016 рік - 862073,00 грн., 2017 рік - 963625,78 грн., 1 півріччя 2018 року - 400921,00 грн.

В акті перевірки здійснено висновок, що грошові кошти, сплачені ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» на придбання паливно-мастильних матеріалів для орендованих автотранспортних засобів є доходом фізичних осіб - власників автотранспортних засобів, отриманим від податкового агента як додаткове благо та згідно п.п.164.2.17 "г" п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, та включаються до складу загального оподатковуваного доходу платника і підлягають оподаткуванню за ставками п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України на загальних підставах, з урахуванням п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України.

Таким чином, встановлено порушення пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 488965,70 грн., в т.ч. у 2016 р. - 189311,23 грн., у 2017 р. - 211612,22 грн., у 1 півр.2018 р.- 88042,25 грн.

Також, встановлено порушення ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» нарахування та утримання військового збору під час придбання та списання паливно-мастильних матеріалів для орендованих автомобілів, що є доходом фізичних осіб - власників автотранспортних засобів, отриманим від податкового агента як додаткове благо, що є порушенням пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп. 164.2.17 «г» п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Дане порушення призвело до заниження військового збору у загальному розмірі 40747,14 грн.

Судом встановлено, що у період, який підлягав перевірці, ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» укладено договори оренди легкових автомобілів, власниками яких є фізичні особи працівники зазначеного підприємства.

Додатковими угодами до договорів оренди внесено зміни в назвах договорів з договорів «оренди автомобіля у фізичної особи» на договори «використання автомобіля в господарській діяльності підприємства з компенсацією зносу» (а.с.76-204, т.1).

Тобто вказані договори не є договорами найму транспортного засобу в розумінні Цивільного кодексу України.

З вказаних підстав, суд не приймає доводи відповідача про нікчемність вказаних договорів, як таких, що укладено з порушенням ч.1 ст.220, ч.2 ст.799 Цивільного кодексу України.

Використання працівниками позивача власних автомобілей під час виконання трудових обов`язків в господарських цілях підтверджується заявами працівників про надання дозволу на використання особистих автівок для виконання своїх трудових обов`язків з компенсацією зносу, наказами генерального директора Ганашок А.І. про встановлення щомісячної компенсації за використання власних автомобілів в господарських цілях підприємства, а також забезпечення заправки автомобілів пальним (а.с.76-204, т.1).

Дані документи відповідають положенням ст.125 Кодексу законів про працю України із застосуванням аналогії закону щодо прирівнювання автомобілів до інструментів, що свідчить про правомірність віднесення цих нарахувань до складу витрат та безпідставність визнання їх, як додаткове благо.

Статтею 125 Кодексу законів про працю України гарантовано право працівників на одержання компенсації за зношування (амортизацію) своїх власних інструментів, які використовуються ними для потреб підприємства.

Вказана позиція узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України, висвітленої в ухвалі від 24.01.2017 по справі №806/1575/14.

Разом з тим суд зазначає, що прямої норми діючого податкового та трудового законодавства щодо обов`язкової виплати компенсації за використання працівником власного автомобіля не існує.

Проте, відповідно до ч.1 ст.9 Цивільного кодексу України, до трудових правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, якщо такі правовідносини не врегульовані іншими актами законодавства. Отже, для трудових правовідносин можуть застосовуватися положення Цивільного кодексу України, зокрема, ст.6 цього Кодексу, яка гарантує право на укладання договору, який не передбачений актами законодавства, але відповідає його загальним принципам, та право сторін передбачати у договорі свої правовідносини, які не врегульовані законодавчими актами.

Частиною першою статті 9 Цивільного кодексу України передбачено, що при врегулюванні трудових відносин дозволено застосування й аналогії закону, яка передбачена ст. 8 Цивільного кодексу України: якщо правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами кодексу, іншими актами законодавства, які регулюють подібні за змістом відносини.

Як вбачається з договорів, автомобіль використовується його власником - працівником підприємства особисто при здійсненні своїх трудових обов`язків, за що працівник і отримує від підприємства компенсацію за знос свого транспортного засобу.

Використання працівниками власних автомобілів за договорами з ТОВ Фірма «Оліс ЛТД» безпосередньо пов`язана із виконанням ними своїх службових обов`язків.

Сплата компенсації зносу автомобілів працівникам підприємства підтверджена видатковими касовими ордерами, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.38-75, т.1).

Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів підтверджено первинною документацією підприємства, зокрема, договорами поставки нафтопродуктів, платіжними документами, видатковими накладними, актами на списання паливно-мастильних матеріалів, а також довідками про стан рахунків тощо (а.с.205-237, т.1; а.с.1-264, т.2; а.с.1-193, т.3; а.с.41-238, т.4; а.с.1-126, т.5).

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон №996-ІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону № 996-ХІV, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що надані суду договори та інша первинна документація, виписана на їх виконання по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України, згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 якого передбачено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України).

Види доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

При цьому, у відповідності до пп. «г» пп. 164.2.17 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно зі ст. 165 ПКУ є додатковим благом працівника.

Відповідно до п.6 "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати"", затвердженого 31.12.1999 Наказом Міністерства фінансів України №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/424 8 (надалі - "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати""), витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

У п. 7 "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати"" зазначено: витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо прив`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Як зазначено у п.5 "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого 29.11.1999 Наказом Міністерства фінансів України №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (надалі - "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід""), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно з п.8 "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Отже, грошові кошти, сплачені TOB Фірма "Оліс ЛТД" на придбання паливно-мастильних матеріалів для орендованих автомобілів не є доходом фізичних осіб -власників автомобілів та працівників товариства, отриманим від податкового агенту як додаткове благо згідно пп.164.2.17 "г" п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, а є витратами підприємства, що пов`язані із здійсненням ним господарської діяльності і не підлягають включенню до сум доходу, які підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Наданими суду первинними документами підтверджено факт використання автомобілів працівників позивача в господарській діяльності ТОВ Фірма «Оліс ЛТД», а тому підстав для донарахування податку на доходи фізичних осіб немає.

З вказаних підстав, податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № підлягає визнанню судом протиправним.

З аналогічних підстав підлягає скасуванню і податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі 510 грн, оскільки, як зазначено в розрахунку штрафних санкцій до йього податкового повідомлення-рішення, підставою для його прийняття були вищенаведені висновки відповідача, які суд вважає необґрунтованими.

Слід зазначити, що доходи, визначені ст. 163 Подактового кодексу України, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Подактового кодексу України).

Ставка військового збору становить 1,5 % об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Подактового кодексу України (пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Подактового кодексу України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Подактового кодексу України.

Враховуючи спростування доводів відповідача про належність сплачених позивачем грошових коштів на придбання паливно-мастильних матеріалів до додаткового блага, збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 79058,42 грн. є неправомірним, відтак податкове повідомлення-рішення від 01.10.2018 № підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Оліс ЛТД (69084, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, 47, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Оліс ЛТД суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені у загальному розмірі 79058,42 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 40747,14 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 29642,69 грн., сума пені 8668,59 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Оліс ЛТД суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у загальному розмірі 953934,23 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями у розмірі 488965,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 360945,43 грн., сума пені 104023,09 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про застосування Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Оліс ЛТД штрафних санкцій у сумі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 15502 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дві) гривні 54 копійок присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ОЛІС ЛТД (69084, м. Запоріжжя, вул. Карпенка Карого, 47, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль