Справа № 540/6/20
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/6/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Пекний А.С., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі державного виконавця Бутенко Яни Олегівни про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі державного виконавця Бутенко Яни Олегівни (далі-відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача невідкладно вжити належним примусових заходів для прискорення виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди у розмірі 1290,00 грн.

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі державного виконавця Бутенко Яни Олегівни (далі-відповідач), в якому просить зобов`язати відповідача невідкладно вжити належним примусових заходів для прискорення виконання рішення суду та стягнення моральної шкоди у розмірі 1290,00 грн.

У зв`язку із зверненням до суду з адміністративним позовом, який не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 03.01.2020р. вказаний позов було залишено без руху з надання позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху направлена на адресу позивача та отримана останнім 11.01.2020р., що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням №133.

20 січня 2020 року на виконання вказаної ухвали суду позивачем надано до суду заяву про виправлення недоліків позовної заяви та клопотання про поновлення строків подачі адміністративного позову.

Вирішуючи вказані заяву та клопотання, суд виходить з наступного.

Зі змісту хвали від 03.01.2020р. убачається, що підставою залишення позову без руху стала її невідповідність до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

У вказаній ухвалі чітко зазначені недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, зокрема: «…З огляду на викладене позовна заява відповідно до ч.1 ст. 169 КАС України підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків, а саме позивачу необхідно надати до суду оформлену належним чином позовну заяву, сформулювавши позовні вимоги відповідно до способів захисту права, які передбачені ст.ст.5, 245 КАС України, зазначивши: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; докази, що підтверджують вказані обставини та обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; власного письмового підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, до позовної заяви має бути додана обґрунтована заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вказівкою причин пропуску строку та доказів на підтвердження поважності таких причин (зазначені докази мають бути додані до заяви про поновлення строку звернення до суду) та документ про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону…», «…Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення даної ухвали…».

Позивач, звертаючись до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви зазначає, що не отримував від відповідача жодного повідомлення щодо дій ДВС, тому не має доказів щодо бездіяльності останнього. Щодо формулювання позовних вимог у відповідності до норм КАС України, позивач вказав, що просить визнати протиправною бездіяльність відповідача при здійсненні виконавчого провадження та зобов`язати його вчинити належні дії для прискорення виконання судового рішення по справі №540/664/19, а також стягнути з відповідача на користь позивача 1290,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю. Щодо необхідності надати документ про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, позивач наполягає на застосуванні до позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, позивачем подано до суду клопотання про поновлення строків звернення до суду.

Вищезазначене суд не може прийняти як належне усунення недоліків позову з огляду на таке.

Положеннями пунктів 8, 9 частини 5 статті 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами 2, 4 статті 79 КАС України встановлено, що позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст.80 КАС України).

З наведених норм процесуального законодавства убачається, що позивач зобов`язаний подати до суду докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги або клопотання про витребування таких доказів, у разі неможливості самостійного подання таких доказів.

У порушення вказаних норм до позовної заяви не додано жодного документа чи інших доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, як не додано клопотання про витребування відповідних доказів. Відповідні докази не додані також і до заяви про усунення недоліків позовної заяви.

Щодо позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.1, п.4 ч.5 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

За змістом ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Також ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи частину першу статті 5 КАС України, суд звертає увагу на те, що права, свободи або законні інтереси особи підлягають судовому захисту в адміністративному суді за наявності наступних обов`язкових умов - безпосереднього порушення прав, свобод або законних інтересів особи, вчинення такого порушення законодавчо визначеним суб`єктом, а саме суб`єктом владних повноважень, та у разі порушення прав, свобод або законних інтересів особи у спосіб встановлений законодавством, а саме рішенням, дією чи бездіяльністю такого суб`єкта.

З цього приводу суд зазначає те, що захист прав позивача, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії може відбуватись, виключно, внаслідок визнання відповідних рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

За відсутності протиправних рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відсутня одна з необхідних, визначених частиною 1 статті 5 КАС України умов, для судового захисту порушених прав позивача.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.11.2018р. у справі №806/3099/17.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі "Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

З огляду на викладене, позивач, звертаючись до суду за захистом своїх прав, порушених діями чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, повинен чітко сформулювати вимоги щодо захисту таких прав. Тобто з метою ефективного захисту прав позивача, які він вважає порушеними, останній повинен чітко та конкретно сформулювати позовні вимоги та обґрунтувати їх. У даному ж випадку позивач звернувшись до суду із вимогою про визнання протиправною бездіяльність не обґрунтував таку позовну вимогу, тобто у чому саме проявляється бездіяльність, яку він просить визнати протиправною, яким чином така бездіяльність порушила права, інтереси позивача. Вказану бездіяльність також неможливо встановити зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків, оскільки позивач посилається лише на не отримання ним постанови про відкриття провадження та неможливість додзвонитись до відповідача. Неможливо також встановити наслідки такої бездіяльності, в разі її наявності, тобто позивачем не обґрунтовано порушення оскаржуваною бездіяльністю його прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, пунктом 9 частини 5 статті 160 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень у позовній заяві зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, позивачу слід було навести у позові обґрунтування бездіяльності відповідача, яке порушує права, інтереси чи свободи позивача та наслідком якого є зобов`язання вчинити дії, вказані у позовній вимозі. А в даному ж випадку не убачаються умови прийнятності позовної заяви.

Крім того, суд звертає увагу на положення ст.161 КАС України, частиною першою якої встановлено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Також суд зауважує, що ухвалою суду від 03.01.2020р. чітко встановлено спосіб усунення недоліків, зокрема, шляхом подання до суду оформленої належним чином позовної заяви. До такої позовної заяви має бути додана її копія для відповідача.

Натомість позивачем подано до суду один екземпляр заяви про усунення недоліків, у якій серед іншого позивачем викладена нова редакція позовних вимог.

Стосовно посилань позивача на п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" щодо звільнення від сплати судового збору, суд вказує на помилковість доводів позивача з огляду на наступне.

Пунктом 13 частини 2 статті 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Разом з тим, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною у даному позові. Основною ж вимогою, яка слугувала підставою для звернення до суду з даним позовом є вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії, що не відноситься до категорії справ, за подання до суду яких судовий збір не справляється.

Крім того, суд зауважує, що заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не наводить жодних обґрунтування такої шкоди, як і не надає відповідних доказів. Одне лише зазначення у позові щодо завдання відповідачем моральної шкоди не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору. Тому з огляду на положення норм КАС України та Закону України «Про судовий збір» ухвалою суду від 03.01.2020р. вказано про необхідність надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби закріплені статтею 287 КАС України, відповідно до положень якої передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач у позовній заяві зазначає, що рішення суду набрало законної сили 13.07.2019р. і судом було видано виконавчий лист, який позивачем поданий до виконання. Однак, позивачем не отримано постанови про відкриття виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не зазначено коли саме він дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, що позбавляє суд можливості встановити дотримання позивачем строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З огляду на викладене ухвалою суду від 03.01.2020р. вказано про необхідність надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із вказівкою причин пропуску такого строку та доданими доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, зі змісту якого убачається, що виконавчий лист подано позивачем до ДВС в середині серпня. Десь днів через 10-15 позивач отримав на електронну пошту повідомлення про нарахування знятої субсидії. Оскільки половину рішення суду було виконано (надійшла пенсія та субсидія), позивач вважав, що це пов`язано із вчиненням дій державним виконавцем, тому підстав для звернення із скаргою не було. Перед Новим роком позивач побачив на сайті Корабельної ради, що його прізвище у списку призначених субсидій відсутнє. Оскільки до ДВС додзвонитись не вдалось, повідомлень від останнього позивач не отримував, він звернувся до суду із позовом у шестимісячний строк. Враховуючи викладені обставини, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

Позивачем не наведено, а ні у позові, а ні у клопотанні про поновлення строку звернення до суду зміст виконавчого листа, зв`язок між вказаним виконавчим листом, діями чи бездіяльністю виконавчої служби та відсутністю прізвища позивача у списку призначених субсидій на сайті Корабельної районної ради або нарахуванні позивачу субсидії та пенсії. З наданого до суду клопотання неможливо встановити у чому саме полягає бездіяльність відповідача, які права позивача порушені та коли він дізнався або міг дізнатись про їх порушення. На встановлення вказаних обставин також не надано жодного доказу.

Суд позбавлений можливості дослідити, надати оцінку та визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачем їх не обґрунтовано, позивачем не наведено обставин, які би давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від його волі, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом десятиденного строку звернення до суду та не надано жодного доказу на підтвердження наявності таких обставин. Вказане позбавляє суд можливості поновити строк звернення до суду.

З наведеного вище убачається, що позивачем значно пропущено строк звернення з даним позовом до адміністративного суду, при цьому наведені у клопотанні причини пропуску такого строку не можуть бути визнані поважними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.11.2019р. у справі №804/516/17, від 15.07.2019р. у справі №804/9030/16.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність підтверджених належними доказами поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій.

Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №826/16024/17, від 19 вересня 2018 року у справі №708/21/17, від 26 вересня 2018 року у справі №281/492/17, від 16 серпня 2019 року у справі №826/10115/17.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

У порушення вказаного, позивачем не обґрунтовано поважність причин пропущення строку звернення до суду та не надано відповідних доказів.

Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу на те, що ухвалою від 03.01.2020р. чітко зазначено спосіб усунення недоліків позову: «позивачу необхідно надати до суду оформлену належним чином позовну заяву, сформулювавши позовні вимоги відповідно до способів захисту права, які передбачені ст.ст.5, 245 КАС України, зазначивши: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; докази, що підтверджують вказані обставини та обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; власного письмового підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, до позовної заяви має бути додана обґрунтована заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вказівкою причин пропуску строку та доказів на підтвердження поважності таких причин (зазначені докази мають бути додані до заяви про поновлення строку звернення до суду) та документ про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону».

Тобто позивачу слід було надати до суду виправлену редакцію позовної заяви із сформульованими та конкретизованими позовними вимогами відповідно до способів захисту прав, встановлених нормами КАС України у кількості екземплярів для суду та відповідача, до якої слід було додати докази на підтвердження обставин викладених у новій редакції позову, документ про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та обґрунтоване клопотання про поновлення строків звернення до суду та доказів на підтвердження поважності таких причин.

Натомість позивачем надано до суду один екземпляр заяви про усунення недоліків, яка фактично містить змінені позовні вимоги та доводи щодо непогодження із викладеними в ухвалі суду вимогами, а також клопотання про поновлення строку звернення до суду, яка не є обґрунтованою та не містить посилань на докази поважності причин пропуску такого строку.

Отже, з наведеного убачається, що позивачем не дотримано способу усунення недоліків, чітко встановленого судом в ухвалі від 03.01.2020р., що позбавляє суд можливості прийняття поданої заяви в якості усунення недоліків позовної заяви.

Фактично ухвала від 03.01.2020р. не виконана, недоліки позову не усунуті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, вказаний позов підлягає поверненню позивачу, що не позбавляє останнього права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в особі державного виконавця Бутенко Яни Олегівни про зобов`язання вчинити певні дії, разом з доданими документами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо ухвалу було постановлено поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею.

Суддя А.С. Пекний