Справа № 440/4490/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4490/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.,

представника позивача - Леженко М.В.,

представника відповідача - Євенко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 №Ф-2902-51/3543 на суму 23566,80 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що фактично з 12.12.2014 вона припинила здійснення підприємницької діяльності і з цього часу жодного доходу від такої діяльності не отримувала, а тому винесена відносно неї вимога щодо сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є незаконною. Зауважує, що у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), якою вона являлася, не виникає обов`язку сплачувати єдиний внесок. Позивач вказує, що оскільки нею не подавалася звітність до контролюючого (податкового) органу, а останній не проводив відносно неї перевірку з оформленням відповідного акту, а також не витребовував у неї будь яких бухгалтерських та інших документів, контролюючий орган не мав права нараховувати єдиний внесок в сумі 23566,80 грн тільки на підставі відомостей з інтегрованої картки платника внеску та реєстру.

Ухвалою суду від 25.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 09:30 17.12.2019, в якому оголошувалася перерва до 10:00 17.01.2020.

12.12.2019 від ГУ ДФС у Полтавській області надійшов відзив на позов (а.с. 22-24), в якому управління посилається на те, що 10.06.2014 позивача взято на облік в Горішньоплавнівській ДПІ Кременчуцького управління ГУДФС у Полтавській області, як платника податків. З 01.07.2014 по 31.12.2014 ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування (2 група), а з 01.01.2015 по 23.07.2019 остання перебувала на загальній системі оподаткування. За період перебування на обліку ФОП ОСОБА_1 податкову звітність до Горішньоплавнівської ДПІ Кременчуцького управління ГУДФС у Полтавській області не подавала. Станом на 06.12.2019 згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску, за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань з 01.07.2014 по 30.06.2019 в сумі 26320,98 грн. 23.07.2019 позивач прийняла рішення про припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця. На адресу ФОП ОСОБА_1 ГУ ДФС у Полтавській області була направлена вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати боргу з єдиного внеску у розмірі 23566,80 грн від 17.05.2019 №2902-51/3543. Також відповідач зауважує, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом як ФОП ОСОБА_1 незважаючи на те, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» до Єдиного реєстру юридичних осіб-підприємців 23.07.2019 внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 Таким чином, ГУ ДФС у Полтавській області вважає, що оскаржувана вимога прийнята управлінням у відповідності до вимог чинного законодавства та наявність лише факту припинення підприємницької діяльності позивачем 23.07.2019 не є підставою для невиконання нею зобов`язань та не змінює строків, порядку виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання, тому як нарахування штрафних санкцій за несплату єдиного внеску було здійснено за період, коли ФОП ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні як ФОП.

В судовому засіданні 17.12.2019 усною ухвалою суду замінено відповідача у даній справі з ГУ ДФС у Полтавській області на ГУ ДПС у Полтавській області.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 27.12.2019 позивач наполягає на порушенні контролюючим органом строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску. Зазначає, що в разі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, в даному випадку формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), поза межами законодавчо визначених строків, воно не може вважатися правомірним. Недотримання відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавило позивача можливості передбачити наслідки, та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та як наслідок призвело до покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску (а.с. 41-44).

Представник позивача в судовому засіданні 17.01.2020 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.01.2020 проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: - 10.06.2014 ОСОБА_1 зареєструвалася в якості фізичної особи - підприємця, номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця 0005685; - 11.06.2014 ФОП ОСОБА_1 було взято на облік в Горішньоплавнівській ДПІ Кременчуцького управління ГУ ДФС у Полтавській області, як платника податків (а.с. 11).

Відповідно до повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 23.07.2019 №13-15/250 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 23.07.2019 внесено запис №2005685 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , НОМЕР_1 (а.с. 12).

У період з 01.07.2014 по 31.12.2014 ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування (2 група), а з 01.01.2015 по 23.07.2019 остання перебувала на загальній системі оподаткування, про що свідчать відомості із заяв про застосування спрощеної системи оподаткування (а.с. 26-27).

Станом на 06.12.2019 згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску, за ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість, яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань з 01.07.2014 по 30.06.2019 в сумі 26320,98 грн: - по строку сплати 20.10.2014 в сумі 1267,95 грн за 3 квартал 2014 року; - по строку сплати 20.01.2015 в сумі 1267,95 грн за 4 квартал 2014 року; - по строку сплати 09.02.2018 в сум 8448,00 грн за 2017 рік; - по строку сплати 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн за 1 квартал 2018 року; - по строку сплати 19.07.2018 в сумі 2457,18 грн за 2 квартал 2018 року; - по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн за 3 квартал 2018 року; - по строку сплати 21.01.2019 в сумі 2457,18 грн за 4 квартал 2018 року; - по строку сплати 19.04.2019 в сумі 2754,18 грн за 1 квартал 2019 року; - по строку сплати 19.07.2019 в сумі 2754,18 грн за 2 квартал 2019 року (а.с. 25).

При цьому, на підставі даних інтегрованої картки платника по єдиному внеску станом на 19.04.2019 ГУДФС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 №Ф-2902-51/3543 на суму 23566,80 грн (а.с. 13).

Не погодившись з вказаною вимогою, позивач оскаржила її до ДФС України, однак за результатами розгляду її скарги рішенням від 14.08.2019 №94408/К/26-15-17-04-22 «Щодо розгляду скарги» ДФС України залишила скаргу ОСОБА_1 без розгляду та повернула її останній (а.с. 14-15).

Як наслідок, позивач оскаржила вказану вимогу до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як слідує з наявних у матеріалах справи заяв про застосування спрощеної системи оподаткування, у період з 01.07.2014 по 31.12.2014 ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, а з 01.01.2015 по 23.07.2019 остання перебувала на загальній системі оподаткування (а.с. 26-27).

Відтак, обов`язок по сплаті єдиного внеску для позивача у період з 01.07.2014 по 31.12.2014 був передбачений пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, а у період з 01.01.2015 по 23.07.2019 - пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI.

При цьому, суд зауважує, що приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI не виключають обов`язку фізичних осіб - підприємців на загальній системі оподаткування сплачувати єдиний внесок у разі коли останні не отримують доходи від здійснення підприємницької діяльності чи взагалі нею не займаються.

Навпаки, абзац 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI чітко визначає, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За викладених обставин, судом відхиляються як безпідставні доводи позивача щодо відсутності у неї обов`язку по сплаті єдиного внеску за період з 01.07.2014 по 23.07.2019, з огляду на перебування останньої зареєстрованою у вказаному періоді в якості фізичної особи - підприємця, яка не здійснює підприємницьку діяльність.

Твердження ОСОБА_1 з того приводу, що у період з 01.07.2014 по 23.07.2019 вона перебувала зареєстрованою як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування, а тому не мала сплачувати єдиний внесок, судом оцінюються критично, оскільки за даними контролюючого органу лише у період з 01.07.2014 по 31.12.2014 остання обліковувалася на спрощеній системі оподаткування, а у період з 01.01.2015 по 23.07.2019 остання перебувала на загальній системі оподаткування.

Крім цього, слід зауважити, що Закон №2464-VI передбачає обов`язок по сплаті єдиного внеску незалежно від отриманого доходу від здійснення підприємницької діяльності як для фізичних осіб - підприємців на загальній системі оподаткування, так і для фізичних осіб - підприємців на спрощеній системі оподаткування.

Отже, наявність у фізичної особи - підприємця платника податку обов`язку по сплаті єдиного внеску жодним чином не залежить від виду системи оподаткування, на якій перебуває така особа.

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на її адресу не направлялася тривалий час, при тому, що заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску постійно зростала. Відтак, позивач вважає, що вказане свідчить про порушення контролюючим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Разом з тим, на переконання суду, вказані ОСОБА_1 обставини жодним чином не спростовують наявності у останньої обов`язку по сплаті спірного єдиного внеску та, у зв`язку з невиконанням такого обов`язку, виникнення у неї заборгованості по єдиному внеску в розмірі 23566,80 грн станом на 19.04.2019.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до частини 16 статті 25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Доводи позивача щодо порушення контролюючим органом у спірному випадку приписів пункту 3 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449, в частині надсилання позивачу спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) не протягом 15 робочих днів, що настали за календарним місяцем, у якому зросла сума недоїмки зі сплати єдиного внеску, судом оцінюються критично, оскільки наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що календарним місяцем, у якому зросла сума недоїмки зі сплати єдиного внеску позивача є квітень 2019 року, а спірна вимога сформована контролюючим органом 17.05.2019, тобто на протязі наступних 15 робочих днів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відомості з інтегрованої картки платника єдиного внеску та з Реєстру підприємців не входять до переліку «інших документів», як такі, що не підтверджують сум виплат (доходу) ОСОБА_1 , а тому не можуть бути підставою для оформлення спірної вимоги, судом відхиляються з огляду на приписи пункту 4 глави VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, згідно з якими вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Враховуючи викладене, у спірному випадку суд не вбачає підстав для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 №Ф-2902-51/3543 на суму 23566,80 грн, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 січня 2020 року.

Суддя О.В. Гіглава