Справа № 441/517/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 441/517/19 пров. № 857/11718/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року про закриття провадження у справі № 441/517/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання нечинним і протиправним рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Гулкевич І.З.,

час постановлення ухвали - 29 липня 2019 року,

місце постановлення ухвали - м. Львів,

повне судове рішення складено - 01.08.2019 року

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить : визнати протиправним та нечинним із моменту прийняття рішення Городоцької міської ради №1515 від 22.06.2018 р щодо «затвердження детального плану території для будівництва групи індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 »; визнати протиправними дії Городоцької міської ради щодо порядку розгляду та затвердження цього проекту, що передували прийняттю даного рішення.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржуване рішення може спричинити значну майнову шкоду громаді міста і у якої протиправно можуть вилучити та передати безкоштовно чималий шмат землі міста під гаражі, якою громада послуговується, призведе до порушення майнових інтересів позивача та інших мешканців і співвласників буд. АДРЕСА_1, які змушені будуть подавати цивільні позови , витрачати кошти та час на усунення наслідків цього рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ухвала постановлена з порушенням правил юрисдикції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що предметом оскарження в даній справі є рішення Городоцької міської ради №1515 від 22.06.2018 р «Про затвердження детального плану забудови гаражів на території по АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яке не є розпорядчим документом щодо права на землю, та не стосується землі, а лише регламентує порядок здійснення забудови на території АДРЕСА_1 . Дане рішення не є актом індивідуальної дії, а стосується багатьох осіб. Крім того, оскаржуване рішення не створює жодних майнових, речових чи земельних прав, а лише упорядковує містобудівну документацію, яка може впливати на вже існуючі майнові, речові та земельні права.

Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, представників третіх осіб, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі за адміністративним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване позивачем рішення №1515 від 22 червня 2016 року не є нормативно-правовим актом тобто актом управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування в розумінні пункту 18 частини першої статті 4 КАС України.

Рішення Городоцької міської ради №1515 є саме актом індивідуальної дії, оскільки регулює правовідносини між конкретними суб`єктами, вказаним рішенням визначено окрему процедуру проведення будівництва групи індивідуальних гаражів, тобто оскаржуване рішення має разовий характер, дія його вичерпується після його реалізації фактом його виконання.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 22.06.2018 року за №1515 «Про затвердження детального плану забудови гаражів на території по АДРЕСА_1 . Городок громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 » не є публічно-правовими, оскільки предметом такого спору є захист права користування і власності земельною ділянкою, тобто, має місце спір приватноправового характеру, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що Городоцька міська рада Львівської області прийняла рішення №1515 від 22.06.2018 року «Про затвердження детального плану забудови гаражів на території по АДРЕСА_1 »

21.01.2019 року ОСОБА_4 на підставі рішення Городоцької міської ради Львівської області №1736 від 20.12.2018 року зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0027 га для будівництва індивідуального гаражу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

28.12.2018 року ОСОБА_2 на підставі рішення Городоцької міської ради Львівської області № 2571 від 10.12.2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0028 га для будівництва індивідуального гаражу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оспорила його до суду.

З приводу спірних правовідносин апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим спором у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» слід розуміти як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року по справі №826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, якщо особа вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оскаржуваним рішенням порушені її права та інтереси, а саме на законне сподівання користуватись цією земельною ділянкою у майбутньому.

Тобто, позивач, захищаючи своє право користування частиною земельної ділянки, оскільки будівництво гаражів спричинить погіршення становища власників та користувачів будинку АДРЕСА_1 та призведе до руйнації їхнього житла, фактично оскаржує право на оформлення у власність гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 земельної ділянки, передану їм на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, 21.01.2019 року ОСОБА_4 на підставі рішення Городоцької міської ради Львівської області №1736 від 20.12.2018 року зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0027 га для будівництва індивідуального гаражу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

28.12.2018 року ОСОБА_2 на підставі рішення Городоцької міської ради Львівської області № 2571 від 10.12.2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0028 га для будівництва індивідуального гаражу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, звернення позивача до суду пов`язане з необхідністю захисту її речового права у приватноправових відносинах, а не у сфері публічно-правових відносин, фактично існує спір про право цивільне.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що твердження апелянта про невідповідність висновків суду нормам законодавства не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року про закриття провадження у справі № 441/517/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 22.01.2020 року.