Справа № 826/12774/15
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року Справа № 826/12774/15

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Святюка С.П.,

представника відповідача Малогіної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер»

до Державної податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2015 №№ , .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.07.2015 позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо складання акта перевірки від 01.04.2015 № 19/26-53-22-02-24/32306323 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайгер» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» (код за ) за період з 01.08.2012 по 31.12.2014;

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.07.2015 № та від 17.04.2015 № ;

- зобов`язано відповідача вилучити з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акта перевірки 01.04.2015 № 19/26-53-22-02-24/32306323.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо складання акта перевірки від 01.04.2015 № 19/26-53-22-02-24/32306323 та зобов`язання відповідача вилучити з АІС «Податковий блок» інформацією, внесену на підставі вказаного акта, а в задоволенні таких позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2019 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що операції, вчинені між позивачем і його контрагентом ТОВ «Торенія», підтверджуються всіма необхідними первинними документами та є реальними і відповідачем не доведено зворотного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У своїй скарзі апелянт посилається на те, що позивачем не було надано на підтвердження спірних операцій сертифікатів якості товару, рахунків-фактури, документів щодо перевезення товару та доказів використання результатів наданих йому послуг у власній господарській діяльності, а також на те, що за ланцюгом постачання неможливо підтвердити товарність спірних операцій.

Крім того, контролюючий орган посилається на те, що у відношенні посадової особи контрагента позивача було порушено кримінальне провадження, а в наступному таку особу звільнено від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Також апелянт зазначає, що в іншій справі № 826/10838/15 Верховним Судом при вирішенні справи за позовом іншого контрагента ТОВ «Торенія» визнано правомірність рішень податкового органу.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та, зокрема зазначає, що спірні операції підтверджені відповідними первинними документами, що договори, укладені між позивачем і ТОВ «Торенія» недійсними в судовому порядку не визнавалися, що правомірність формування показників податкової звітності товариства також підтверджується експертним висновком.

06.11.2019 протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду продовжено строк розгляду цієї справи та оголошено перерву в судовому засіданні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 витребувано додаткові докази.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів апелянта повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» (далі - ТОВ «Тайгер») () є юридичною особою, платником ПДВ та перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві.

1. 03.12.2012 між позивачем (покупець) і ТОВ «Торенія» (постачальник) укладено договір поставки № 176, предметом якого є порізка просоченого гумою паперу, фасування фарби, дроблення вітрози та саніталу виготовлення фарби згідно пантону, послуги фасування відповідного паперу.

Реальність господарських операцій позивача з вказаним контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, специфікацією до договору, накладною, податковою накладною, актами приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів (сховища, сервера та маршрутизатора), довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей виписану позивачем на співробітника позивача (товарознавець), що підтверджено витягом із журналу довіреностей.

Розрахунки за придбаний товар було проведено між сторонами у безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписами по рахунку позивача.

2. 03.09.2012 між позивачем (замовник) і ТОВ «Торенія» (виконавець) було укладено договір на надання послуг № 176, про надання послуг, предметом якого є порізка просоченого гумою паперу, фасування фарби, дроблення вітрози та сатіналу виготовлення фарби згідно пантону, послуги фасування відповідного парперу.

Реальність господарських операцій позивача з вказаним контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами про надання послуг, податковими накладними, актом приймання-здачі.

Розрахунки за придбані послуги було проведено між сторонами у безготівковій формі, що підтверджує банківськими виписами по рахунку позивача.

Послуги, придбані у вказаного контрагента, були використані позивачем в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами його господарської діяльності.

На момент вчинення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований у встановленому законом порядку та мав свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ.

На підставі наказу від 16.03.2015 № 432 та направлення на проведення перевірки від 19.03.2015 № 2095, виданого ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та постанови заступника начальника 2 відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тайгер» () з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету ПДВ та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» () за період з 01.08.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 01.04.2015 № 19/26-53-22-02-24/32306323.

У вказаному акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем:

1) п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1676466 грн., у т.ч. по періодам: три квартали 2012 року у сумі - 411605 грн., 4 квартал 2012 року у сумі - 472246 грн., 2013 рік у сумі - 713806 грн., 2014 рік у сумі 78809 грн.;

2) п.п. 198.1, 198.3 та 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1394990 грн., а саме: у серпні 2012 року у сумі 140184 грн., у вересні 2012 року у сумі 251822 грн., у жовтні 2012 року у сумі 185212 грн., у листопаді 2012 року у сумі 140639 грн., у грудні 2012 року у сумі 123906 грн., у січні 2013 року у сумі 160508 грн., у січні 2014 року у сумі 206482 грн., у лютому 2014 року у сумі 186236 грн.

На підставі акта перевірки № 19/26-53-22-02-24/32306323 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.04.2015:

1) № 000142202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у сумі 1676466,00 грн. за основним платежем та 838233,00 грн. - за штрафними санкціями;

2) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - ПДВ у сумі 1394990,00 грн. за основним платежем та 697495,00 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У п.п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються з: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, а також господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що реальність операцій позивача з ТОВ «Торенія» підтверджується відповідними первинними документами, про що було зазначено вище.

Крім того, матеріалами справи підтверджується господарська мета вчинення спірних операцій між позивачем і зазначеним контрагентом, відповідність таких операцій видам господарської діяльності позивача і використання придбаного товару та результатів наданих послуг (виконаних робіт) у господарській діяльності позивача.

Таким чином, оскільки господарські операції позивача із зазначеним контрагентом підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, то колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що операції позивача з ТОВ «Торенія» є фіктивними внаслідок порушення кримінального провадження у відношенні директора вказаного товариства та звільнення його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ані в ході кримінального провадження, на яке посилається апелянт, ані в ухвалі суду про звільнення директора ТОВ «Торенія» від кримінальної відповідальності (справа № 758/9746/14-к) не встановлено безтоварності спірних операцій позивача із зазначеним контрагентом.

Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 816/809/17, від 13.03.2018 у справі № 814/3520/13-а, від 18.12.2019 у справі № 825/3891/19, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (2009 рік, заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Посилання апелянта на фіктивність операцій позивача з ТОВ «Торенія» внаслідок неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «ЮРАЙ», колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки зазначене підприємство не є контрагентом позивача, операції між ними у межах спірних правовідносин не проводилися і такі обставини не надають жодних правових підстав для невизнання товарності операцій, вчинених між ТОВ «Тайгер» і ТОВ «Торенія».

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано рахунків-фактури на підтвердження розрахунків з його контрагентом, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини підтверджуються відповідними банківськими виписами по рахунку позивача. При цьому, доводи апелянта вказують на необ`єктивність та необґрунтованість проведеної ним податкової перевірки.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано на підтвердження спірних операцій сертифікатів якості товарів, придбаних у вказаних контрагентів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі сертифікати не є первинними документами, що підтверджують показники податкової звітності платника, а тому їх відсутність, за даних обставин справи, не є доказом безтоварності відповідних операцій.

Посилання апелянта на безтоварність спірних операцій позивача з ТОВ «Торенія» через відсутність документів щодо перевезення товару апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки транспортні документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а призначені для обліку їх руху. Тому обставини, на які посилається відповідач, не є достатньою та необхідною правовою підставою для невизнання реальності господарських операцій з поставки товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а.

Твердження апелянта про те, що позивачем не здійснювалося використання результатів наданих йому послуг у власній господарській діяльності, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що результати наданих йому ТОВ «Торенія» послуг були використані позивачем в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами його господарської діяльності.

Посилання апелянта на те, що в іншій справі № 826/10838/15 Верховним Судом при вирішенні справи за позовом іншого контрагента ТОВ «Торенія» визнано правомірність рішень податкового органу, є необґрунтованими, оскільки за правилами статті 78 КАС України судове рішення у вказаній справі не має преюдиціального значення для вирішення цього спору. Крім того, при його ухваленні судом перевірялися зовсім інші операції, вчинені між іншими юридичними особами, без участі позивача.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийняття спірних у цій справі податкових повідомлень-рішень від 17.04.2015 №№ , .

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та пыдлягають скасуванню, а позовны вимоги - задоволенню.

Отже, судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Державної податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 21 січня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: