Справа № 1.380.2019.003746
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003746 пров. № 857/12532/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника відповідача Перхач С.М.,

представника третьої особи Лагутіна Б.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівський обласний військовий комісаріат, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії,-

суддя в 1-й інстанції - Хома О.П.,

час ухвалення рішення 16.10.2019 року, 10:12 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 18.10.2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Львівський обласний військовий комісаріат, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача провести з 01.01.2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІI (далі Закон № 2262), виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% від сум грошового забезпечення, на підставі довідки від 23.04.2019 року № 1-24.2.2/2223/19 «Про розмір грошового забезпечення», виданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, без обмежень максимального розміру пенсії та здійснити виплату заборгованості між розміром пенсії, визначеної внаслідок перерахунку, та розміром пенсії, що фактично отримувалась без обмеження будь-яким строком; зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано відповідача провести позивачу з 01.01.2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 63 Закону № 2262, виходячи з 89% від сум грошового забезпечення, на підставі виданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України довідки від 23.04.2019 року № 1-24.2.2/2223/19 «Про розмір грошового забезпечення», без обмежень максимального розміру пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в користь позивача 768,40 грн. судових витрат у вигляді судового збору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що відповідно до чинного законодавства усі призначені пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проте такі зміни встановлюються лише КМУ, а не наказами підприємств, зокрема Украероруху, тому підстави для перерахунку пенсії позивачу відсутні. Крім того, довідка про розмір грошового забезпечення, яка надана позивачем, до пенсійного органу від уповноваженого структурного підрозділу не надходила. На виконання постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 позивачу вже був проведений перерахунок та виплата пенсії у розмірах, визначених законодавством. Також позивач безпідставно просить не обмежувати розмір його пенсійної виплати, оскільки і Закон № 2262, і Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (з наступними змінами та доповненнями) передбачають обмеження максимального розміру пенсії, а тому підлягають застосуванню. Позивачем також пропущено строк звернення до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Позивач в судове засідання на виклик суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував на військові службі у Збройних Силах України з 1972 року. Наказом Міністра оборони України від 08.12.1999 року № 704 позивач відряджався до Украероруху, де проходив військову службу у підрозділах об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України, що входили до складу підприємства.

Наказом Міністра оборони України від 28.11.2005 року № 133 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з посади заступника начальника районного диспетчерського центру Львівського регіонального структурного підрозділу Украероруху та з 16.12.2005 року призначено пенсію за вислугу років у розмірі 89 % від грошового забезпечення відповідно до Закону № 2262.

Украерорухом на підставі наказів підприємства від 11.01.2019 року № 19 «Про підвищення окладів за займаними посадами військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху» та від 11.01.2019 року № 21 «Про затвердження штатних розписів підрозділів Украероруху», якими змінено розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою, на ім`я позивача видана довідка про розмір грошового забезпечення від 23.04.2019 року № 1-24.2.2/2223/19.

12.06.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі вищевказаної довідки, проте листом від 09.07.2019 № 3088/М-2011.03-06 відповідачем відмовлено у проведенні такого перерахунку з посиланням на те, що перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і проводиться у порядку та розмірах, встановленому КМУ. Оскільки з Пенсійного фонду України до відповідача не надходило повідомлення щодо перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, тому відсутні підстави для перерахунку пенсії, в тому числі згідно з довідкою.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами ч. 4 ст. 63 Закону № 2262 усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

З наведеної норми права вбачається, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення КМУ.

Відповідно до п.4 постанови КМУ від 19 липня 1999 року № 1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, здійснюється у порядку, визначеному постановою КМУ від 7 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ».

П. 1 постанови КМУ від 07 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій» визначено, що військовослужбовцям, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, особового складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби.

При цьому грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до вимог п. 10 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних закладів освіти для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що замішуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України.

Отже, позивач, будучи відрядженим до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання службових обов`язків із залишенням на військовій службі, отримував грошове забезпечення, виходячи з окладу за посадою, займаною в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху, окладу за військовим званням та інших видів грошового забезпечення у розмірах і порядку, визначених законодавством для відповідних категорій військовослужбовців.

Відповідно до п. 80 розд. IX Положення про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, пенсійне забезпечення звільнених у запас або у відставку відряджених військовослужбовців здійснюється на загальних підставах, передбачених законодавством для військовослужбовців.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 12.07.2010 року № 7408/0/14-10/039, керівник Державного підприємства Украерорух, згідно зі ст. 14 та 15 Закону України «Про оплату праці» та Положення про Об`єднану цивільно-військову системи організації повітряного руху України, затв. постановою КМУ від 19.07.1999 року № 1281, самостійно встановлює оклади за посадами штатних працівників.

01.03.2018 року набула чинності постанова КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.07.2017 року № 704, відповідно до п. 5 якої керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право установлювати посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами, згідно з додатками 1-11 за аналогічними посадами.

Таким чином, КМУ делегував керівникам державних органів своє право визначати розміри посадових окладів, тому накази ДП «Украерорух» про підвищення посадових окладів військовослужбовців, відряджених до Украероруху, є підставою для перерахунку пенсії відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262, оскільки збільшує розмір грошового забезпечення відряджених військовослужбовців.

Абз. 7 п. 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затв. постановою КМУ від 13.02.2008 № 45 (далі Порядок) встановлено, що особам, що відряджалися для виконання службових обов`язків до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств та були звільнені із служби у зв`язку з виходом на пенсію безпосередньо з посад, на яких вони перебували, перерахунок пенсій провадиться на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, виданих зазначеними органами, установами, організаціями і підприємствами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довідка від 23.04.2019 року № 1-24.2.2/2223/19 «Про розмір грошового забезпечення», видана Державним підприємством обслуговування повітряного руху України є достатньою підставою для здійснення перерахунку пенсії позивача, призначеної згідно Закону № 2262.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262 (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (п. «а» ст. 12) призначаються в таких розмірах: за вислугу 20 років - 50 %, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 % відповідних сум грошового забезпечення (ст. 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 % відповідних сум грошового забезпечення.

При цьому загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення (ч. 2 ст. 13 Закону № 2262).

Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

У подальшому, Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни у ч. 2 ст. 13 Закону № 2262, згідно яких цифри « 80» замінено цифрами « 70».

Оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262 щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80%, а потім 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Враховуючи, що при перерахунку пенсії військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, то суд приходить до висновку, що позивачу має бути проведено перерахунок пенсії, виходячи з розміру 89% від грошового забезпечення.

Щодо обмеження максимального розміру пенсії, апеляційний суд зазначає наступне.

Ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону № 2262 зі змінами, зокрема:

- ч.7 ст. 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- положення ч.7 ст. 43, першого речення ч. 1 ст. 54 Закону № 2262 зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 43 Закону 2262, щодо встановлення максимального розміру пенсії втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 20.12.2016 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону № 2262 слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262 відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року ст. 43 Закону № 2262 не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774 до ч.7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Посилання відповідача на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI колегія суддів не бере до уваги, оскільки цим Законом передбачено, що дія положень щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються після набрання ним законної сили, тобто з 01.01.2016 року, а пенсія позивачу призначена до вказаного часу.

Таким чином, з аналізу вищенаведеного вбачається, що пенсія позивача не підлягає обмеженню максимальним розміром.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду слід зазначити наступне.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст. 22, 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, ст. 46, а право на судовий захист, зокрема, - ст.ст. 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а також на підставі аналізу положення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим ст.ст. 256 та 257 ЦК України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов`язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов`язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов`язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

За таких обставин суд зазначає, що у разі порушення пенсійним органом законодавства про пенсійне забезпечення, не слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.003746 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.