Справа № 607/23117/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 607/23117/19 пров. № 857/13951/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2019 року в справі №607/23117/19 (суддя Герчаківська О.Я., м. Тернопіль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії НК №539197 від 20 вересня 2019 року та закрити провадження у справі.

Рішенням від 25 листопада 2019 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у задоволенні позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що оскаржена постанова НК №539197 від 20.09.2019 була винесена замість скасованої в порядку адміністративного оскарження постанови ЕАВ №1517570 від 12.08.2019 за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. У постанові ЕАВ №1417575 стверджувалося, що позивач порушив вимоги п. 12.9.б) ПДР, та перевищив встановлені обмеження руху, передбачені знаками 3.29, 3.31. Проте такі знаки на ділянці дороги, якою рухався позивач на момент стверджуваного порушення ПДР відсутні. А тому зупинка авто позивача за порушення, яке він фізично не міг вчинити та подальші дії поліції були незаконними.

При повторному розгляді справи, на переконання апелянта, оскільки представнику відповідача було зрозуміло, що законні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, останній вніс у постанову НК №539197 додатково п. 12.4 ПДР, який порушив позивач.

Вказані вище обставини залишися поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції подало відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 539197 від 20 вересня 2019 року, 12 серпня 2019 року об 11 год. 25 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з НОМЕР_1 , на А-19 331 км рухався зі швидкістю 77 км/год при дозволеній швидкості руху 50 км/год, швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху Tru Cam LTI 20/20 №ТС000764, чим порушив п.п. 12.4, 12.9б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Свідоцтвом про повірку приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744) № 22-01/12178 від 30.10.2018 р., сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-МІ/1-2903-2012, експертним висновком № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 р. підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000764) є придатним до використання.

Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Вважаючи таку постанову інспектора поліції протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що працівником поліції розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснено відповідно до приписів чинного законодавства ні підставі відповідних доказів, про які зазначено в оскаржуваній постанові.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 12.4 ПДР закріплено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачені частиною першою статті 122.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У п. 4 Інструкції № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності (перевищення швидкості) підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними, зафіксованими лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20, що є сертифікованим та працюючим пристроєм, використання якого вказано безпосередньо в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оцінивши надані відповідачем докази та встановлені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП в діях позивача та правомірне притягнення його до відповідальності за вчинення такого правопорушення.

Надаючи оцінку доводам апелянта щодо відсутності факту адміністративного правопорушення, оскільки постанова ЕАВ №1517570 від 12.08.2019 містила покликання на порушення позивачем дорожніх знаків 3.29 та 3.31, які не встановлені на відрізку дороги, на якому зафіксоване порушення ПДР, колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки вказана вище постанова була скасована в УПП в Тернопільській області ДПП та направлена на новий розгляд, за результатами якого винесена постанова НК №539197 від 20.09.2019, яка і була предметом розгляду в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області. Натомість остання не містить посилання на порушення ОСОБА_1 дорожніх знаків 3.29 та 3.31, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Крім того, відхиляє колегія суддів і покликання апелянта в поясненнях у справі на невідповідність знаку 5.45 ("Початок населеного пункту") п.8.2-1 ПДР та п.10.1.1 ДСТУ 4100-2014, оскільки добра видимість такого перекривалася кущами та підпорою ЛЕП, оскільки вказані обставини не звільняють позивача від відповідальності за порушення ПДР.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2019 року в справі №607/23117/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 21.01.2020.