Справа № 160/10476/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
позивача ОСОБА_1
представника відповідача Сердюк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України (далі - відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2), в якій просить:
1) визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №15-РС від 25.06.2019 року в частині підстав звільнення з військової служби, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом "в" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі, а також в частині звільнення позивача у запас, замінивши його на підпункт "б" пункту 2 частини 5 статті 26 вказаного Закону за станом на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у мирний час або обмежену придатність у воєнний час та вказавши в наказі про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;
2) визнати протиправними дії з боку суб`єктів владних повноважень Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 в частині неправильного обчислення вислуги років і загального страхового стажу ОСОБА_1 , та вирішення питання зарахування до вислуги років періодів участі в АТО за період з 02.06.2016 року по 19.07.2016 року, з 11.08.2016 року по 05.01.2017 року, з 27.03.2017 року по 11.04.2017 рік, та часу перебування позивача на обстеженні та лікуванні під час військової служби в зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини, в період з 16.11.2016 року по 02.12.2016 року, з 11.04.2017 року по 27.04.2017 року, з 22.01.2018 року по 05.02.2018 року, з 23.02.2018 року 05.04.2018 року, з 08.05.2018 року по 18.05.2018 року, з 11.07.2018 року по 18.07.2018 року, з 20.06.2019 року по 03.07.2018 року, з 05.07.2019 року по 16.07.2019 року на пільгових умовах;
3) зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військову частину НОМЕР_1 відповідно до Положення №530 від 14.08.2014 року здійснити попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію та обчислення вислуги років та загального страхового стажу ОСОБА_1 , та зарахувати до вислуги років періоди участі позивача в АТО за період з 02.06.2016 року по 19.07.2016 року, з 11.08.2016 року по 05.01.2017 року, з 27.03.2017 року по 11.04.2017 рік, та час перебування позивача на обстеженні і лікуванні під час військової служби в зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини, в період з 16.11.2016 року по 02.12.2016 року, з 11.04.2017 року по 27.04.2017 рік, з 22.01.2018 року па 05.02.2018 року, з 23.02.2018 року по 05.04.2018 року, з 08.05.2018 року по 18.05.2018 року, з 11.07.2018 року по 18.07.2018 року, з 20.06.2019 року по 03.07.2019 рік, з 05.07.2019 року по 16.07.2019 року на пільгових умовах 1 місяць за 3 місяці;
4) визнати протиправною бездіяльність з боку Військової частини НОМЕР_1 в зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 , призначених наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №15-РС від 25.05.2019 року грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 7777 грн. 45 коп. на підставі довідки-розрахунку №32 від 06.09.2019 року та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби згідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за три календарних роки служби;
5) зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військову частину НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №15-РС від 25.06.2019 року виплатити ОСОБА_1 , призначені до виплати наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №15-РС від 25.05.2019 року, грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 7777 грн. 45 коп. на підставі довідки-розрахунку №32 від 06.09.2019 року та одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби згідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за три календарних роки служби;
6) визнати протиправною бездіяльність з боку Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації в зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , з військової служби за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки;
7) зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військову частину НОМЕР_1 надати розрахунок грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки та нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в зв`язку зі звільненням з військової служби за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки;
8) визнати протиправними дії відповідачів - Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 щодо позбавлення ОСОБА_1 премії до Дня Незалежності України у розмірі 2000 грн., яка підлягала виплаті на підставі рішення Міністра оборони України від 20.08.2019 року № 248/6133;
9) зобов`язати відповідачів - Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію до Дня Незалежності України, яка підлягала виплаті на підставі рішення Міністра оборони України від 20.08.2019 року №248/6133 у розмірі 2000 грн;
10) визнати протиправною бездіяльність Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби згідно приписів ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період знаходження мене на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року;
11) зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військову частину НОМЕР_1 надати розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби згідно приписів ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період перебування мене на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року.
Ухвалою суду від 20.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 повернуто позивачеві в частині позовних вимог про:
1) визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №15-РС від 25.06.2019 року в частині підстав звільнення з військової служби, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом "в" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі, а також в частині звільнення позивача у запас, замінивши його на підпункт "б" пункту 2 частини 5 статті 26 вказаного Закону за станом на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у мирний час або обмежену придатність у воєнний час та вказавши в наказі про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;
2) визнання протиправними дій з боку суб`єктів владних повноважень Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 в частині неправильного обчислення вислуги років і загального страхового стажу ОСОБА_1 , та вирішення питання зарахування до вислуги років періодів участі в АТО за період з 02.06.2016 року по 19.07.2016 року, з 11.08.2016 року по 05.01.2017 року, з 27.03.2017 року по 11.04.2017 рік, та часу перебування позивача на обстеженні та лікуванні під час військової служби в зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини, в період з 16.11.2016 року по 02.12.2016 року, з 11.04.2017 року по 27.04.2017 року, з 22.01.2018 року по 05.02.2018 року, з 23.02.2018 року 05.04.2018 року, з 08.05.2018 року по 18.05.2018 року, з 11.07.2018 року по 18.07.2018 року, з 20.06.2019 року по 03.07.2018 року, з 05.07.2019 року по 16.07.2019 року на пільгових умовах;
3) зобов`язання Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 відповідно до Положення №530 від 14.08.2014 року здійснити попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію та обчислення вислуги років та загального страхового стажу ОСОБА_1 , та зарахувати до вислуги років періоди участі позивача в АТО за період з 02.06.2016 року по 19.07.2016 року, з 11.08.2016 року по 05.01.2017 року, з 27.03.2017 року по 11.04.2017 рік, та час перебування позивача на обстеженні і лікуванні під час військової служби в зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини, в період з 16.11.2016 року по 02.12.2016 року, з 11.04.2017 року по 27.04.2017 рік, з 22.01.2018 року па 05.02.2018 року, з 23.02.2018 року по 05.04.2018 року, з 08.05.2018 року по 18.05.2018 року, з 11.07.2018 року по 18.07.2018 року, з 20.06.2019 року по 03.07.2019 рік, з 05.07.2019 року по 16.07.2019 року на пільгових умовах 1 місяць за 3 місяці.
Ухвалою суду від 20.11.2019 року прийнято позовну заяву в іншій частині до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 09.01.2020 року заяву ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог задоволено; позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 7777 грн. 45 коп. та одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за три календарних роки служби та зобов`язання Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України та Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 7777 грн. 45 коп. та одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за три календарних роки служби - залишено без розгляду.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач був звільнений зі служби у запас на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2019 року №15-РС. При звільненні позивачу не було нарховано та виплачено грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016-2019 роки, надання якої передбачено для учасників бойових дій на підставі частини 14 статті 10 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту, статті 16-2 Закону України Про відпустки. Також, позивач зазначає, що відповідачем було протиправно позбавлено його премії у розмірі 2000 грн. до Дня Незалежності України, оскільки у відповідачів відсутні документи щодо застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту ЗСУ. Позивач зазначає, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність, не здійснено нарахування та виплату у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період перебування позивача на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року, оскільки таке право позивача передбачене у статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Представник Військової частини НОМЕР_2 надав до суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач у рік звільнення не звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з письмовим клопотанням про бажання отримати виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, відтак є безпідставними доводи позивача з приводу бездіяльності відповідача-2 щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки. З приводу не виплати позивачу премії у розмірі 2000 грн. до Дня Незалежності України, відповідач-2 зазначив, що відповідно до розпорядження Міністра оборони України НР248/6133 командирам військових частин надано право заохотити грошовою компенсацією військовослужбовців, які в 2019 році безпосередньо брали участь у проведенні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також, які беруть участь в цих заходах станом на 24.08.2019 року. Оскільки, позивач не перебував та не приймав участі в проведенні вказаних заходів у 2019 році, то право на таку премію у позивача відсутнє. З приводу не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби згідно статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, відповідач зазначив, що позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 50% після звільнення за три роки служби. Проте, виплата такої допомоги за період перебування позивача на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року не має підстав, оскільки особова справа ОСОБА_1 після виключення його зі списків частини було передано на облік до Амур-Нижньодніпровського РТЦК та СП м. Дніпро, військова частина НОМЕР_1 не має документів, які підтверджують право на отримання вказаної виплати. Відтак, на думку відповідача-2, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Позивач надав відповідь на відзив, у якій підтримав доводи, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача-2 надав заперечення на відповідь, у яких підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.
Представник відповідача-1 відзив на позов до суду не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
06.12.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 27.12.2019 року; 27.12.2019 року оголошено перерву у судовому засіданні до 09.01.2020 року для отримання відповіді на відзив; 09.01.2020 року заяву позивача задоволено, залишено без розгляду позов в частині позовних вимог та оголошено перерву у судовому засіданні до 17.01.2020 року.
В судове засідання 17.01.2020 року з`явилися позивач та представник відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Неявка представника відповідача-1 не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача-2, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів в частині ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації в зв`язку зі звільненням позивача, з військової служби за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 і 2019 роки та зобов`язання нарахувати і виплатити вказану грошову компенсацію, судом встановлено наступне.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2019 року №15-РС ОСОБА_1 звільнено зі служби у відставку, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 №859 від 19.06.2019 року ОСОБА_1 в період з 02.06.2016 по 19.07.2016 року, з 11.08.2016 по 05.01.2017 року, з 27.03.2017 по 11.04.2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у складі сил та засобів ОТУ Донецьк, які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 25).
Матеріалами справи підтверджено, що станом на час розгляду справи грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки позивачу не виплачена.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України Про відпустки передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону України Про відпустки учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».
За визначенням статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки. Однак Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач при звільненні з військової служби у запас мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2019 роках щорічну додаткову відпустку, як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Суд критично оцінює доводи представника відповідача-2 про те, що оскільки позивач не звернувся з відповідним рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 щодо наданням йому грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, то відповідачем-2 не здійснювалось нарахування та виплата вказаної компенсації. Суд зазначає, що Порядком №260 не передбачено особистого звернення військовослужбовцям з відповідним рапортом про виплату йому грошової компенсації, оскільки грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки виплачується разом з компенсацією за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Щодо вимог про визнання протиправними дій відповідачів щодо позбавлення позивача премії до Дня Незалежності України у розмірі 2000 грн., та зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу премію до Дня Незалежності України у розмірі 2000 грн, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що телеграмою Міністерства оборони України від 20.08.2019 року командирів військових частин повідомлено про те, що з нагоди відзначення 28-ї річниці незалежності України відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України, статей 15, 23, 27 Дисциплінарного статуту ЗСУ командирам військових частин надано право заохотити грошовою премією:
- військовослужбовців, які в 2019 році безпосередньо брали участь у проведенні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також тих, які беруть участь в цих заходах станом на 24.08.2019 року - в сумі 2000 грн.;
- інших військовослужбовців (у тому числі військовослужбовців строкової військової служби та курсантів із числа цивільної молоді) - в сумі 1000 грн. (а.с. 95).
Не отримавши премію до Дня Незалежності України у розмірі 2000 грн., позивач звернувся на гарячу лінію Урядовий контактний центр стосовно виплати премії.
Фінансово-економічним управлінням Командування Сухопутних військ Збройних Сил України надано відповідь від 12.09.2019 року №116/14/3/1280/л, у якій зазначено, що командиром військової частини прийнято рішення про невиплату премії ОСОБА_1 до Дня Незалежності України, у зв`язку з виявленою нестачею матеріальних засобів під час здачі справ та посади (а.с. 39).
Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.
На підставі частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 розділу ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (пункт 5 цього розділу).
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що право командира військової частини здійснювати преміювання військовослужбовця реалізується шляхом видання наказу з урахуванням особистого внеску військовослужбовця в загальні результати служби.
У розпорядженні Міністра оборони України щодо преміювання військовослужбовців зазначено, що премія до Дня Незалежності України у розмірі 2000 грн., виплачується військовослужбовцям, які в 2019 році безпосередньо брали участь у проведенні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також тих, які беруть участь в цих заходах станом на 24.08.2019 року.
Проте, як вже було встановлено вище, позивач брав участь у проведенні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у Донецькій та Луганській областях в період з 02.06.2016 по 19.07.2016 року, з 11.08.2016 по 05.01.2017 року, з 27.03.2017 по 11.04.2017 року.
Таким чином, позивач не підпадає під категорію військовослужбовців, яким передбачено надання премії у розмірі 2000 грн. до Дня Незалежності України.
Крім того, зважаючи на законодавчо встановлене право (а не обов`язок) командира військової частини здійснювати преміювання військовослужбовців, зобов`язання його судом нарахувати та виплатити премію буде прямим втручанням в дискреційні повноваження командира військової частини.
Відтак, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби згідно ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період знаходження позивача на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року та зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити вказану грошову допомогу, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач з листопада 1979 року по липень 1990 року та з квітня 2016 року по вересень 2019 року знаходився на військовій службі, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 (а.с. 28).
В судовому засіданні з`ясовано, що позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 останні повні календарні роки служби.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (частина 6 статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб).
Аналогічні приписи наведені у пункті 7 розділу XXXII Порядку №260.
Отже, з аналізу викладених норм слідує, що військовослужбовцю при звільненні зі служби за віком виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше, з урахуванням періоду попередньої служби, у разі якщо при попередньому звільненні військовослужбовець не набув права на отримання такої грошової допомоги.
Частина 6 статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка регулює спірні правовідносини набула чинності 01 січня 2007 роки згідно з пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» N 3591-IV від 04.04.2006 року.
З огляду на викладене, позивач станом на день звільнення зі служби (липень 1990 року) не набув право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні, що передбачено Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Таким чином, проаналізувавши положення Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач на час повторного звільнення зі служби у 2019 році має загальну вислугу років більше 10 років, при попередньому звільненні у 1990 році не набув права на отримання грошової допомоги, у 2019 році отримав грошову допомогу за 3 останні роки служби, внаслідок чого має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період служби з листопада 1979 року по липень 1990 року у відповідності до статті 9 вказаного Закону.
В судовому засіданні з`ясовано, що нарахування та виплата компенсації військовослужбовцю за невикористані дні додаткової відпустки, грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби має здійснюватися відповідачем-2. Отже, суд вважає позовні вимоги в цій частині, заявлені до Командування Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 , з військової служби за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у зв`язку зі звільненням з військової служби за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби відповідно до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період знаходження ОСОБА_1 на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби відповідно до статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період перебування ОСОБА_1 на військовій службі з листопада 1979 року по липень 1990 року.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 22 січня 2020 року.

Суддя М.В. Бондар