Справа № 802/2529/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2529/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.І.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

20 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної Податкової служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, правонаступником якої є Головне управління Державної Податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, правонаступником якої є ГУ ДПС у Вінницькій області в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 135251-13 від 23 вересня 2016 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року, адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області № 135251-13 від 23 вересня 2016 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року скасовано.

Так, у даній постанові суд касаційної інстанції зазначив, що під час апеляційного розгляду справи Вінницький апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 16.05.2018 про витребування доказів, на виконання якої Мінекономрозвитку надіслало на адресу суду лист від 07.06.2018 № 3805-05/24399-05 з інформацією про те, що транспортний засіб марки Lexus, моделі RX 350, 2013 року випуску, тип пального - бензин, з об`ємом двигуна 3500 куб.см. є об`єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік. Також у листі вказано про неможливість надати конкретну інформацію щодо середньоринкової вартості належного позивачу у цій справі автомобіля з огляду на незазначення в ухвалі про витребування доказів відомостей про об`єм циліндрів двигуна та пробіг такого транспортного засобу.

Також Верховний Суд зазначив, що свої висновки про те, що належний позивачу транспортний засіб не підпадає під ознаки, встановлені підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2016 по 31.12.2016), суд апеляційної інстанції мотивував тим, що об`єм циліндрів двигуна належного позивачу автомобіля складає 3456 куб.см., що не є рівнозначним показником такої характеристики, що застосована Мінекономрозвитку у розрахунку (3500 куб.см.).

Крім того, суд касаційної інстанції вказав на відсутність інформації щодо фактичного пробігу автомобіля ОСОБА_1 , що спростовує пред`явлені Мінекономрозвитку відомості розрахунку.

Верховний Суд звернув увагу, що відсутність у матеріалах справи інформації Мінекономрозвитку щодо середньоринкової вартості належного позивачу автомобіля у контексті його віднесення/невіднесення до об`єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік зумовлена невідображенням судом апеляційної інстанції в ухвалі про витребування доказів у справі встановлених судом характеристик такого автомобіля, зокрема об`єму циліндрів двигуна (3456 куб.см.).

Також, вказуючи на незастосування при визначенні середньоринкової вартості транспортного засобу позивача фактичного пробігу автомобіля, суд апеляційної інстанції не дослідив чи підтверджено ОСОБА_1 належними засобами доказування, що такий показник фактичного пробігу є відмінним від нормативного, який визначений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66.

Своєю чергою, суд не дослідив обставин щодо реалізації позивачем права на ініціювання проведення звірки даних щодо об`єкта оподаткування, який перебуває у власності платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент вирішення спірних правовідносин).

Вважаючи, що суд апеляційної дійшов передчасного висновку про неправомірність покладення контролюючим органом на позивача обов`язку зі сплати транспортного податку на 2016 рік, Верховний Суд направив справу на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №0123/02/14 від 07.02.2014 придбала автомобіль марки Lexus, модель RX 350, 2013 року випуску (далі автомобіль, ТЗ), який зареєструвала 01.03.2014, що підтверджується довідкою ТСЦ №0541 від 30.11.2017.

23.09.2016 Вінницькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 135251-13, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду даного спору, суб`єктом владних повноважень не доведено та не надано доказів на підтвердження дотримання вимог пункту 13 Методики, а саме-отримання інформації про автомобіль саме від Мінекономрозвитку та проведення розрахунку середьоринкової вартості автомобіля на відповідному сайті та станом на 01.01.2016 або на день прийняття оскаржуваного рішення. Не надано й розрахунку середньоринкової вартості ТЗ з урахуванням вимог та критеріїв Методики, а саме, при проведені розрахунку взято до уваги "строк експлуатації", а не "рік випуску", при цьому, не враховано 2016 рік, за який нараховано податок та включення якого до обрахунку впливає на "коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації" та, відповідно, на середьоринкову вартість автомобіля.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, а також враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

24.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року (далі - Закон №909-VIII), яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.

Підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У підпункті 267.2.1 пункту 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону України від 24.12.2015 №909) зазначено, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII).

Отже, платником транспортного податку за базовий податковий період - 2016 рік є власник легкового автомобіля, середньоринкова вартість якого становить понад 1033500,00 грн. (1378,00 грн. х 750) та з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною в пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Мінекономрозвитку відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66).

На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно з додатком 1 та додатком 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що виключно надана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку (Мінекономрозвитку), інформація про визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля з урахуванням даних про його марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг, є підставою для висновку про наявність/відсутність підстав для віднесення такого транспортного засобу до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році та, відповідно, прийняття органом доходів і зборів податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №813/3583/17 (провадження №К/9901/36034/18), від 08 серпня 2018 року у справі № 813/3073/17 (провадження № К/9901/46133/18), від 24 липня 2019 року у справі №803/162/17 (провадження №К/9901/35671/18), від 05 листопада 2019 року у справі №824/714/16-а (провадження №К/9901/27193/18) та від 15 жовтня 2019 року у справі №803/1526/16 (провадження №К/9901/41598/18).

У свою чергу, вимоги частин третьої та п`ятої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

З метою з`ясування обставин у цій справі, колегією суддів, ухвалою від 20.11.2019 зобов`язано Мінекономрозвитку надати суду:

-інформацію щодо вартості станом на 2016 автомобіля Lexus RX 350 A/T EXECUTIVE 2013 року випуску, з об`ємом циліндрів двигуна (3456 куб. см.) та чи був такий об`єктом оподаткування в 2016 році.

-належним чином засвідчені копії документів про направлення у 2016 року до органів ДФС України (у тому рахунку Вінницької області), інформації вартості автомобіля Lexus RX 350 A/T EXECUTIVE 2013 року випуску, з об`ємом циліндрів двигуна (3456 куб. см).

В свою чергу, представник позивача звернулась до Мінекономрозвитку з запитом щодо надання інформації про середньоринкову вартість автомобіля марки Lexus, модель RX 350, 2013 року випуску для цілей оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Також представником позивача повідомлено суд про неможливість надати інформацію про фактичний пробіг автомобіля, в зв`язку з відсутністю такої.

На виконання ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019, Мінекономрозивтку надало письмові пояснення та інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП "Держзовнішінформ", на основі інформації, отриманої з інших джерел та перелік автомобілів, вартість яких неможливо визначити.

Зі змісту пояснень слідує, що 1000 куб.см. є еквівалентом 1 літра, а тому об`єм циліндрів двигуна автомобіля 3456 куб.см з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду розряду дорівнює 3,5 літра.

Розрахована за допомогою Калькулятора середньоринкова вартість легкового автомобіля Lexus, модель RX 350 з об`ємом циліндрів двигуна 3,5 літра, бензин, автоматичною коробкою переключення передач, 2013 року випуску з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27 тис.км. становить 934 923 грн.

При цьому зазначено, що надати конкретну інформацію щодо середньоринкової вартості автомобіля Lexus, модель RX 350, що належить ОСОБА_1 немає можливості через відсутність даних про його фактичний пробіг у 2016 році.

Аналогічна відповідь надана Мінекономрозивтку листом від 02.12.2019 № 3805-05/50554/-07 на запит адвоката Медончак М.М.

Отже, згідно інформації Мінекономрозивтку середньоринкова вартість легкового автомобіля Lexus, модель RX 3502013 року випуску, з об`ємом циліндрів двигуна (3456 куб. см.) складає 934 923 грн., що є менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року, а відтак останній не являється об`єктом оподаткування в 2016 році.

Що стосується незастосування під час розрахунку вартості автомобіля, відомостей про його фактичний пробіг, колегія суддів вказує на таке.

Так, колегією суддів з`ясовано, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відсутні відомості про пробіг автомобіля Lexus, модель RX 3502013 року д.н.з. НОМЕР_1 у 2016, та згідно тверджень позивача надати останні не представляється можливим.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 44 КАС України закріплено, що учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з положеннями статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 79 КАС України встановлено, що позивач та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

При цьому, положеннями статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Також варто зауважити, що з врахуванням завдання та принципів адміністративного судочинства, обов`язку доказування, принципу правової визначеності, особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах дозволяє трактувати будь-які «сумніви» не інакше, як неспроможність суб`єкта владних повноважень переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних правовідносинах, що є невиконанням ним його процесуального обов`язку.

Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати «сумніви» (в даному випадку наявність розбіжностей при нарахуванні податкового зобовязання) інакше, як неспроможність податкового органу переконливо довести обгрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обовязку.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

При цьому суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, висловленої і в рішенні Європейського Суду з прав людини «Федоренко та Лозенко проти України», у п. 53 якого вказано, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

В той же час, відповідачем після направлення судом касаційної інстанції даної справи на новий розгляд, в порушення пункту 4 частини п`ятої статті 44, статей 77, 79 КАС України не було надано жодного доказу на спростування обставин, які були викладені позивачем при поданні позовної заяви.

Отже, матеріали справи не містять сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на відсутність сукупності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.44, 72, 77, 79, 205, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної Податкової служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.