Справа № 826/6303/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Київ № 826/6303/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Генерального прокурора Луценка Юрія Віталійовича

Офісу Генерального прокурора

Одеської конкурсної комісії для забезпечення проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -

прийняв до уваги таке:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі -позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Генерального прокурора Луценка Юрія Віталійовича (далі - відповідач 1, Генеральний прокурор), Генеральної прокуратури України (змінено назву на Офіс Генерального прокурора), (далі - відповідач 2, ГПУ, Офіс Генерального прокурора), Одеської конкурсної комісії для забезпечення проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах (далі - відповідач 3, Конкурсна комісія) в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської конкурсної комісії для забезпечення проведення відкритого чотирирівневого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників від 21.12.2016 в частині, стосовно:

затвердження за результатами проведення співбесід списку у визначеному порядку кандидатів (п.9) для подання Генеральному прокурору рекомендацій про призначення керівником Котовської місцевої прокуратури Одеської області;

визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 30.01.2017 №19к в частині призначення старшого радника юстиції ОСОБА_2 на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області;

зобов`язати Генеральну прокуратуру України подати на розгляд Генеральному прокурору України справу позивача, як кандидата на зайняття посади керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області, довідку про результати проведення спеціальної перевірки і документи щодо її проведення стосовно позивача для прийняття рішення про призначення на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури.

Позов обґрунтований протиправністю, на думку позивача, дій та рішень відповідачів під час, та за наслідками проведення конкурсу на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області.

Ухвалами суду від 15.06.2017 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, ухвалою про відкриття провадження у справі залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_2 .

Представник відповідача 1 та 2 подав письмові заперечення проти позову, вказав про безпідставність позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити повністю.

Відповідач 3 та третя особа заперечень та пояснень по суті заявлених позовних вимог не надали.

У судовому засіданні 21.09.2017 суд на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що наказом Генерального прокурора № 358 від 27.12.2019 перейменовано юридичну особу «Генеральна прокуратура України» в Офіс Генерального прокурора України, без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про зміну назви відповідача 2 у справі Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Наказом Генерального прокурора України від 26.07.2016 №265 затверджено Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників (далі - Порядок), (Наказ №265 від 26.07.2016 втратив чинність згідно з наказом Генеральної прокуратури України від 28 лютого 2019 року N 37).

30.09.2016 з метою прийняття участі у конкурсі на зайняття посади керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області, позивач подав пакет документів до робочої групи Генеральної прокуратури з проведення тестування та відкритого конкурсу для зайняття посад у місцевих прокуратурах, що підтверджується корінцем з відміткою про отримання (т. 1 а.с. 22).

Згідно, затвердженого Порядку, відкритий конкурс на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників складався з:

1) тестування на знання законодавства (професійний тест);

2) тестування загальних здібностей;

3) тестування особистісних характеристик (психологічний тест);

4) співбесіда.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проходження двох етапів конкурсу (1 - тестування на знання законодавства, 2 - тестування на загальні здібності) ОСОБА_1 зайняв четверте місце в рейтинговому списку з п`яти кандидатів, які за результатами проходження двох етапів були допущені до наступного етапу конкурсу - тестування особистісних характеристик (психологічного тесту).

Рейтинговий список з п`яти кандидатів на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області з врахуванням набраних балів, після проведення двох етапів конкурсу, допущених до співбесіди з Одеською конкурсною комісією для забезпечення проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах (далі по тексту - Одеська конкурсна комісія) виглядав таким чином:

1. ОСОБА_3 (122,42 бали);

2. ОСОБА_4 (115,5 балів);

3. ОСОБА_2 (98,33 бали);

4. ОСОБА_1 (90,09 бали);

5. ОСОБА_5 (87,41 бали).

В подальшому, після тестування особистісних характеристик (психологічний тест) ОСОБА_1 допущено до четвертого етапу - співбесіди.

За результатами проведення співбесіди 07.12.2016 Одеською конкурсною комісією, прийнято рішення від 21.12.2016 в формі протоколу.

Згідно вказаного рішення у формі протоколу, вирішено затвердити список кандидатів для подання Генеральному прокурору України рекомендації про призначення керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області в наступному порядку:

1. ОСОБА_2 ;

2. ОСОБА_4 ;

3. ОСОБА_5 .

Поміж тим, 29.12.2016 Генеральним прокурором України прийнято наказ №414 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) щодо особливостей розгляду скарг на рішення конкурсних комісій з підстав необ`єктивності та упередженого ставлення до кандидатів на адміністративні посади в місцевих прокуратурах під час проведення співбесід.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України №414 від 29.12.2016 скарги на рішення Комісій можуть бути подані кандидатами Генеральному прокурору України не пізніше 10.01.2017 року.

Вважаючи формування рекомендацій таким чином, що включають лише трьох учасників конкурсу, замість зазначення всіх, проте в певному порядку/послідовності відповідно до результатів співбесіди, а також відсутністю повноважень щодо такого затвердження, позивач звернувся в порядку визначеному Наказом №414 до Генерального прокурора України зі скаргою від 05.01.2017 на вказане рішення Одеської конкурсної комісії (т. 1 а.с. 23).

За результати розгляду скарги ОСОБА_1 , 17.01.2017 Київською конкурсною комісією з проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на адміністративні посади у місцевих прокуратурах, прийнято рішення у формі протоколу, відповідно до п. 11 якого, визнано доводи скарги ОСОБА_1 на рішення Одеської конкурсної комісії від 21.12.2016 частково обґрунтованими. Рекомендовано ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку для призначення на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області (т. 1 а.с. 149-152).

В подальшому, за результатами поданих до Генерального прокурора України документів, останнім прийнято наказ №19к від 30.01.2017, яким призначено старшого радника юстиції ОСОБА_2 керівником Котовської місцевої прокуратури Одеської області строком на п`ять років .

Не погодившись з такими рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» який прийнято 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон), та який згідно з пунктом 1 розділу XII «Прикінцеві положення» набирає чинності з 15 липня 2015 року, окрім: пункту 5 розділу XII (окрім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIIІ цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-69 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року; Статті 12 та Додатку до Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до статті 7 Закону систему прокуратури України становлять:

1) Генеральна прокуратура України;

2) регіональні прокуратури;

3) місцеві прокуратури;

4) військові прокуратури;

5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Відповідно до частини четвертої зазначеної статті Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Відповідно до статті 8 Закону Генеральна прокуратура України організовує та координує діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури.

Генеральну прокуратуру України очолює Генеральний прокурор, який має першого заступника та чотирьох заступників, а також заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора.

У структурі Генеральної прокуратури України утворюються департаменти, управління, відділи, а також Генеральна інспекція. Управління та відділи можуть бути самостійними або входити до складу департаменту (управління). Положення про самостійні структурні підрозділи Генеральної прокуратури України затверджуються Генеральним прокурором.

У Генеральній прокуратурі України утворюється (на правах самостійного структурного підрозділу) Головна військова прокуратура, яку очолює заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор. На нього наказом Генерального прокурора може також покладатися виконання інших службових обов`язків.

Статтею 9 Закону визначено повноваження Генерального прокурора України.

Так, Генеральний прокурор:

1) представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також прокуратурами інших держав та міжнародними організаціями;

2) організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Генеральної прокуратури України, регіональної та місцевих прокуратур в частині виконання конституційних функцій;

3) призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

4) у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора;

5) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Генеральної прокуратури України у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

6) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у Генеральній прокуратурі України;

6-1) здійснює розподіл обов`язків між першим заступником та заступниками Генерального прокурора;

7) затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури;

8) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів Генеральної прокуратури України;

9) затверджує загальні методичні рекомендації для прокурорів з метою забезпечення однакового застосування норм законодавства України під час здійснення прокурорської діяльності;

9-1) за поданням Генеральної інспекції направляє матеріали до Державного бюро розслідувань;

10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України з додержанням вимог режиму таємності.

Накази Генерального прокурора або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Розділом V Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок зайняття посади прокурора та звільнення прокурора з адміністративної посади.

Відповідно до вимог зазначеного Закону наказом Генеральної прокуратури України від 26 липня 2016 року № 265 затверджено Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2016 року за № 130/29260.

Зазначений Порядок, що діяв з дня його офіційного опублікування (п.4 вказаного Порядку) і до прийняття наказу Генеральної прокуратури України від 28 лютого 2019 року N 37 (яким його скасовано), визначав умови і порядок організації та проведення чотирирівневого відкритого конкурсу кандидатів на посади керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку для забезпечення відкритості та прозорості процесу проведення конкурсу його перебіг фіксується за допомогою технічних засобів.

Пунктом 5 розділу І Порядку визначено, що відкритий конкурс на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників складається з:

тестування на знання законодавства (професійний тест);

тестування загальних здібностей;

тестування особистісних характеристик (психологічний тест);

співбесіди.

За результатами чотирирівневого конкурсу здійснюється відбір кандидатів для призначення на вищезазначені посади.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу ХІІ Подання рекомендацій на розгляд особам, уповноваженим на прийняття рішення про призначення на адміністративні посади у місцевих прокуратурах порядку, відібрані Комісією три кандидати на кожну посаду керівника місцевої прокуратури подаються на розгляд Генеральному прокурору України, а на посади їх перших заступників та заступників - керівнику відповідної регіональної прокуратури.

Рекомендація про призначення кандидата на адміністративні посади в місцевих прокуратурах містить інформацію про результати всіх рівнів конкурсу та висновки щодо його професійної придатності. Рекомендація підписується головою і секретарем Комісії та передається до кадрового підрозділу Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури відповідно до компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняв участь у конкурсі кандидатів на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області та 21.12.2016 Одеської конкурсною комісією прийняте рішення, яке оформлене протоколом про направлення Генеральному прокурору України, рекомендацію про призначення на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області: ОСОБА_2, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т.1 а.с. 112-113).

Разом з тим, з метою забезпечення прав кандидатів на адміністративні посади в місцевих прокуратурах та об`єктивність ухвалених щодо них рішень конкурсними комісіями під час проведення співбесід Генеральним прокурором України видано 29 грудня 2016 року наказ №414 «Щодо особливостей розгляду скарг на рішення конкурсних комісій з підстав необ`єктивності та упередженого ставлення до кандидатів на адміністративні посади в місцевих прокуратурах під час проведення співбесід» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказаним наказом було передбачено, що скарги на рішення конкурсних комісій, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності, можуть бути подані Генеральному прокурору, який направляє їх для можливого розгляду до однієї з конкурсних комісій з числа діючих (за винятком комісій, рішення якої оскаржується).

За результатами розгляду скарги конкурсна комісія у разі визнання доводів скаржника обґрунтованими може рекомендувати кандидата для призначення на посаду у встановленому законодавством порядку. При цьому, оскаржуване рішення конкурсної комісії скасуванню не підлягає.

Зважаючи на наведене, як зазначалося вище, позивач не погоджуючись з прийнятим Одеською комісією рішенням від 21.12.2016 подав скаргу до Генерального прокурора України в порядку, визначеному наказом №414 (т. 1 а.с. 23).

Розглянувши скаргу позивача, 17.01.2017 Київська конкурсна комісія з проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на адміністративні посади у місцевих прокуратурах, прийняла рішення в формі протоколу, яким частково визнала обґрунтованими доводи скарги ОСОБА_1 на вище вказане рішення Одеської комісії, та рекомендувала його у встановленому законодавством порядку для призначення на посаду.

Тобто, рішення Одеської комісії, переглянуто в адміністративному порядку у визначеному на той час законодавством порядку.

Відтак, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Одеської конкурсної комісії для забезпечення проведення відкритого чотирирівневого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників від 21.12.2016 в частині затвердження за результатами проведення співбесід списку у визначеному порядку кандидатів (п.9) для подання Генеральному прокурору рекомендацій про призначення керівником Котовської місцевої прокуратури Одеської області є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, зважаючи на викладені обставини. Більше того, скасування рішення Одеської комісії, в тому числі в зазначеній позивачем частині, не призведене до відновлення порушеного права позивача, зважаючи що таке відновлення права відбулося в порядку оскарження позивачем згаданого рішення до Генерального прокурора України, яким фактично рекомендовано позивача на призначення на посаду.

Щодо проведення відносно позивача спеціальної перевірки та врахування її результатів при прийнятті рішення Генеральним прокурором України, варто зазначити таке.

Так, згідно наданих позивачем листів прокуратури Одеської області, 01.12.2016 до прокуратури області надійшли документи кандидатів на зайняття адміністративних посад в місцевих прокуратурах для проведення спеціальної перевірки щодо них, у тому числі кандидатів на зайняття адміністративних посад у Котовській місцевій прокуратурі, в тому числі щодо ОСОБА_1 .

Суд критично відноситься до посилань позивача, що ним подано до Комісії письмову згоду на проведення спеціальної перевірки - 26.11.2016, оскільки вказане спростовується наданою позивачем копією заяви від 05.12.2016 (т. 1 а.с. 35), іншої заяви матеріали справи не містять. Крім того, дійсність вказаної заяви від 05.12.2016 позивачем не заперечується. Щодо посилань позивача про порушення термінів проведення спеціальної перевірки стосовно нього, суд зазначає, що вказані обставини не є предметом розгляду справи та не стосуються позовних вимог, викладених позивачем у своєму позові.

Стосовно вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу Генерального прокурора України від 30.01.2017 №19к, суд зазначає таке.

На підставі розгляду рекомендацій Одеської комісії від 21.12.2016 та рішення Київської конкурсної комісії від 17.01.2017, а також характеризуючих матеріалів щодо запропонованих кандидатів наказом Генерального прокурора України від 30.01.2017 №19к призначено ОСОБА_2 на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області строком на 5 років (т. 1 а.с. 110).

Згідно змісту даного наказу, його було видано відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9, ст. 39, пп.2 та 4 п. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно вказаних норм Закону, призначення на посади керівників прокуратур належить до виключних повноважень Генерального прокурора України. Відтак, вищевказані рішення Комісій (від 21.12.2016 та 17.01.2017) реалізовані у спосіб та порядку визначених Законом, що діяв станом на час його прийняття 30.01.2017.

Так, внаслідок призначення Генеральним прокурором України керівником Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_2 між ним та Генеральною прокуратурою України виникли трудові правовідносини. При цьому варто заначити, що Кодексом законів про працю України визначені виключні підстави розірвання трудового договору, однак не передбачено можливості скасування наказу про призначення на посаду.

Більше, того оскаржуваний наказ №19к від 30.01.2017 є актом індивідуальної дії. Суд зазначає, що такий правовий акт породжує права та обов`язки тільки того суб`єкта, якому він адресований. Суд зазначає, що ОСОБА_1 не є учасником правовідносин, які виникли на підставі оскаржуваного наказу.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час звернення до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, станом на час розгляд справи) Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017 та після 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність прав та обов`язків у будь-кого (крім ОСОБА_2 ), в тому числі - і позивача, у зв`язку із оскарженим наказом №19к не породжує для останнього права на їх захист, тобто права на звернення з таким позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 15.07.2014 у справі №21-273а14, та в ухвалі від 30.06.2015 у справі №800/218/15.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 30.01.2017 №19к в частині призначення старшого радника юстиції ОСОБА_2 на посаду керівника Котовської місцевої прокуратури Одеської області є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо третьої позовної вимоги, суд зазначає, що вона є похідною від двох перших, в задоволенні яких відмовлено. Відтак, вказана позовна вимога теж не підлягає задоволенню.

Всі інші доводи позивача суд відхиляє, як не обґрунтовані та такі, що не стосуються предмету спору.

Позивачем під час судового розгляду не було доведено обставин правомірності заявлених позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій та рішень на відповідність наведеним вище критеріям, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, підстави для вирішення питання щодо стягнення судових витрат також відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ;

Офіс Генерального прокурора 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11/15, ;

Одеської конкурсної комісії для забезпечення проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах 04050, м. Київ, вул. Мечникова, 81 б;

ОСОБА_2 АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій