Справа № 440/4696/19
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4696/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - Александрової Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки). Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 від 05.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність прийнятого щодо нього рішення з огляду на те, що протягом 2017 року та восьми місяців 2018 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачений ним самостійно в рамках здійснення підприємницької діяльності. При цьому правомірність сплати єдиного внеску за цей період підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі №440/217/19. Протягом 2019 року ним також у повному обсязі сплачувався єдиний внесок як фізичною особою - підприємцем. З урахуванням даного факту сплати єдиного внеску позивач вважає, що незалежно від того, що він має статус фізичної особи підприємця з ознакою, що така особа здійснює незалежну професійну діяльність як адвокат, він не зобов`язаний сплачувати єдиний внесок за кожен зареєстрований ним вид діяльності, оскільки в інакшому випадку матиме місце подвійне оподаткування.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління ДПС у Полтавській області.

24.12.2019 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, що настає за звітним періодом. У разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Отже, в розумінні Закону України № 2464-VІ фізичні особи - підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, розглядаються як окремі платники єдиного внеску

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець 22.12.2006 за № 2 001411. Зареєстрованими видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 79.11 Діяльність туристичних агентств; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів (основний); 66.29 Інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 69.10 Діяльність у сфері права; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

ФОП ОСОБА_1 взятий на облік у контролюючих органах 27.12.2006 за №771, про що свідчить довідка від 01.07.2014 №032.

На обліку в Карлівській ОДПІ ГУДФС у Полтавській області перебуває з 22.12.2006 як фізична особа-підприємець.

На спрощеній системі оподаткування (єдиний податок ІІІ група) позивач перебуває з 01.10.2016.

З Єдиного реєстру адвокатів України (http://erau.unba.org.ua) судом також встановлено, що позивач має право на здійснення адвокатської діяльності на підставі свідоцтва від 19.05.2010 №4142/10, виданого Київською обласною КДКА.

Як самозайнята особа адвокат ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01.07.2014.

ОСОБА_1 протягом 2019 року як самозайнята особа відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в мінімальному розмірі, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних доручень (а.с. 15-19). Зазначена обставина визнається і відповідачами.

13.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 13 438,29 грн за період 2017-2018 роки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі № 440/217/19 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2404-53 від 13.11.2018 у зв`язку із правомірною сплатою ОСОБА_1 єдиного внеску в одинарному розмірі.

У зв`язку із наявною заборгованістю з єдиного внеску в розмірі 16 245,19 грн станом на 31.10.2019 ГУ ДПС у Полтавській області знову була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2404-53 від 05.11.2019.

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з визначеннями, наведеними в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності як самозайнята особа та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 820/6324/17 (адміністративне провадження № К/9901/51065/18, № К /9901/50934/18)

У спірних правовідносинах, на думку суду, підлягають врахуванню висновки, зроблені Верховним Судом при розгляді зразкової справи №520/3939/19 щодо правомірності обліку осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність та одночасно зареєстровані як фізичні особи-підприємці (рішення Верховного суду від 02.09.2019 у цій справі залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019).

У зазначеному рішенні Верховний Суд дійшов таких висновків.

Приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.

Суд констатує наявність колізії між приписами нормативно-правових актів різної юридичної сили - невідповідність між приписами закону та положеннями підзаконного нормативно-правового акта. За правилом колізійного принципу "lex superior derogate legi interior" нормативний акт вищої юридичної сили має пріоритет над нормативним актом нижчої юридичної сили. Отже, потрібно резюмувати, що положення закону за своєю юридичною силою превалюють над нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно визначення спеціального «змішаного» правового статусу на рівні підзаконного нормативного-правового акта (Порядку), з огляду на невідповідність положенням закону, є неправомірним, а тому не повинно братися до уваги в аспекті правозастосовної діяльності.

Враховуючи зазначене, Суд доходить висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон № 2464-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає.

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру відповідали принципам належного врядування, оскільки надано перевагу приписам не Закону, а нормативно-правовому акту, нижчому за ієрархією.

Оскільки йшлося про майновий інтерес, то контролюючий орган повинен був діяти у належний спосіб (у цьому випадку з урахуванням приписів Закону № 2464-VI), де не передбачено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) та з урахуванням послідовності дій (способів) у частині взяття на облік платника єдиного внеску з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (зміни таких) та застосовувати ті процедури, які б вказували на ясність дій.

Вищевикладене застосування норм права Верховним Судом дає підстави для висновку, що ГУ ДФС у Полтавській області у спірних правовідносинах не застосувало акт вищої юридичної сили та діяло з порушенням приципу належного врядування.

За приписами частини 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Дотримуючись принципу верховенства права, суд застосовує висновки, висловлені Європейським судом з прав людини у справі "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, позивач у спірний період в рамках підприємницької діяльності сплачував єдиний внесок в розмірі не менше мінімального страхового внеску, що підтверджується і відповідачами.

З огляду на викладене, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не довів суду правомірності оскаржуваної вимоги від 05.11.2019 № Ф-2404-53 про визначення недоїмки з єдиного внеску, що є підставою для її скасування.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вищезазначеної вимоги.

Водночас, вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо складання спірної вимоги задоволенню не підлягає з огляду на те, що вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб`єкту владних повноважень. В той же час, самі по собі дії не спричиняють правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несе сформована вимога про визначення недоїмки з єдиного внеску .

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, за приписами частини 8 цієї статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача.

Зважаючи на те, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 748,40 грн стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області підлягає сума 748,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-10, 3-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ), Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 №Ф-2404-53.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 січня 2020 року.

Суддя К.І. Клочко