Справа № 240/12430/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Північного регіонального управління прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача прийняти рішення, про початок перебування ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України з 29.08.1996 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що до вислуги років йому не було враховано навчання в Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна з посиленою військовою фізичною підготовкою з 29. 08.1996р. по 11.06.1999р. Вказує, що факт навчання в даний період підтверджується наказом начальника Київського військового ліцею ім. І. Богуна № 95 від 29.08.1996р. «Про зарахування кандидатів ліцеїстами Київського ліцею ім. І. Богуна», наказом начальника Київського ліцею ім. І. Богуна № 234 від 11.06.1999р. «Про випуск ліцеїстів Київського військового ліцею ім. І. Богуна», а також атестатом від 19 червня 1999р. серії МО № 11102907 про закінчення ліцею, архівною довідкою Міністерства оборони України від 10.10.2006р. № 208. Наголошує, що під час оформлення відповідних документів (особової справи), кадровим органом Національної академії Державної прикордонної служби, безпосередньо перед закінченням, був зроблений запис до послужного списку стосовно початку військової служби та зараховано до вислугу років на військовій службі період тільки з 19.07.1999р. Вважає, що це є грубим порушенням законодавства України, яке регулює дане питання.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
14 січня 2020 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 КАС України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Військова частина НОМЕР_2 Державної прикордонної служби України просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що ОСОБА_1 в період з 29.08.1996 по 11.06.1999 навчався в Київському ліцею імені Івана Богуна. При цьому наголошує, що на момент вступу до військового ліцею позивач не досяг віку, який надає можливість отримання статусу військовослужбовця. Крім того, зазначає, що в силу положень чинного законодавства навчання у ліцеї не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби, згідно переліком її видів, що закріплений у ст.2 Закону №2232.
У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 29.08.1996 року по 11.06.1999 року навчався в Київському ліцею імені Івана Богуна, що підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту , довідкою Київського військового ліцею імені Івана Богуна від 11 листопада 2006 року №207(а.с.15,16).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01 лютого 2019 року №30/33, ОСОБА_1 проходить військову службу з 15.03.2010 року по теперішній час у військовій частині НОМЕР_2 (з місцем дислокації м.Житомир) (а.с.8).
Позивач звернувся з рапортом до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України з приводу включення до загальної вислуги років період навчання з 1996 року по 1999 рік у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна.
Листом від 08 серпня 2019 року №30/5967 відповідач повідомив, що жодний військовий ліцей чи ліцей з посиленою військово - фізичною підготовкою відповідно до чинного законодавства не являвся та не являється військово-навчальним закладом. Наголошує, що навчання у таких ліцеях не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону № 2232-ХІІ. Також, вказує, що не визначено навчання у військовому ліцеї проходження військової служби у Тимчасовому положенні про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого Указом Президента України № 174/93 від 13.05.1993р., яке діяло до 07.11.2001 року. Вважає, що при визначені військовослужбовцям вислуги років (для встановлення щомісячної грошової надбавки, тривалості щорічної відпустки, призначення пенсії, тощо) до зазначеної вислуги не зараховується час навчання у військових ліцеях та ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою (а.с.18-21).
Не погодившись із такою відмовою відповідача позивач звернувся з позовом до суду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).
Приписи абз. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII у редакції, яка була чинна на час вступу позивача до Київського військового ліцею, було визначено, що для допризовників, призовників і військовозобов`язаних початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом.
Разом з тим, вищенаведена редакція статті діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», згідно якого дана стаття була викладена в іншій редакції, яка вже не пов`язувала початок перебування на військовій службі із днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Указані зміни набули чинності з 31.07.1999 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, на час звернення позивача із вимогою про включення до загальної вислуги років період навчання в Київському військовому ліцеї, норма права, яка визначала, що початком перебування на військовій службі є день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), не діяла.
Відповідно до Закону України «Про загальну середню освіту» ліцей (ліцей-інтернат) - навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу).
Положенням про військові ліцеї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1087, визначено, що військовий ліцей є загальноосвітнім навчальним закладом III ступеня з військово-професійною спрямованістю навчання та допрофесійної підготовки, що передбачає проведення поглибленої допризовної та посиленої фізичної підготовки і виховання у юнаків готовності до військової служби.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 490, Київський військовий ліцей імені Івана Богуна створено на базі Київського суворовського військового училища з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Системний аналіз наведених нормативних приписів дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що період навчання позивача з 29.08.1996 року по 11.06.1999 року у Київському військовому ліцеї є лише підготовкою останнього до вступу на військову службу і не може вважатися безпосередньо військовою службою.
Приписами ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, а перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачених ст. 25 Закону.
Проте, зі змісту ст. 2 Закону №2232-XII у редакції, яка була чинна на час навчання позивача у ліцеї, вбачається, що нею було встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відносилась: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.
У редакції даної статті, що була чинна на момент звернення позивача до відповідача, до видів військової служби відноситься: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто, як станом на момент навчання ОСОБА_1 у Київському військовому ліцеї, так і на момент звернення останнього із рапортом до відповідача, чинне законодавство такого виду військової служби, як навчання у ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою у переліку не передбачало.
Верховний Суд України в своїх рішеннях (зокрема, від 16 квітня 2013 року у справі №21-107а13, від 1 жовтня 2013 року у справі №21-330а13) неодноразово вказував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів. Вказаною постановою затверджено перелік вищих навчальних закладів, в яких здійснюватиметься військова підготовка студентів.
Київський військовий ліцей імені Івана Богуна, в якому навчався позивач, відсутній у вказаному переліку.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №818/1880/18, де вказав, що оскільки коледж, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом, у якому особи, що відповідають вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходять військову службу, то правові підстави для зарахування до загального строку військової служби позивача період навчання його у коледжі відсутні.
За таких обставин, відсутні підстави стверджувати, що відповідач неправомірно не врахував строк навчання позивача у Київському військовому ліцею до загального строку військової служби.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Північного регіонального управління прикордонної служби України військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду складено у повному обсязі: 23 січня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова