Справа № 200/9713/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року справа №200/9713/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Сухова М.Є., за участю представника відповідача Леонової З.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління ДПС у Луганській області та Державної фіскальної служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 200/9713/19-а (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом Фермерського господарства «СІЛЬХОЗРОЗВИТОК» до Сєвєродонецького управління Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДПС у Луганській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «СІЛЬХОЗРОЗВИТОК» (далі позивач, ФГ «СІЛЬХОЗРОЗВИТОК») звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сєвєродонецького управління Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач-1, СУ ГУ ДФС), Державної фіскальної служби України (далі відповідач-2, ДФС), Головного управління ДФС у Луганській області, (далі ГУ ДФС), в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 16.03.2017 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №200251111 від 15.01.2016 року, зобов`язати відповідача-2 поновити реєстрацію платника податку на додану вартість №200251111 від 15.01.2016 року шляхом внесення запису про скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.03.2017 року до Реєстру платників податку на додану вартість, та зобов`язати відповідача-2 відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 70 001 800,00 грн. станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволені, а саме судом: визнано протиправним та скасовано рішення № 1 ГУ ДФС у Луганській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ СІЛЬХОЗРОЗВИТОК від 16.03.2017 № 357/10/12-32-12-01-32; зобов`язано ДФС України поновити реєстрацію платника податку на додану вартість за № 200251111 від 15.01.2016 ФГ СІЛЬХОЗРОЗВИТОК, шляхом внесення запису про скасування рішення про анулювання реєстрації платника на додану вартість від 16.03.2017 до Реєстру платників податку на додану вартість; зобов`язано ДФС України відновити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення реєстраційної суми з податку на додану вартість у сумі 70001800,00 грн., станом на дату анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ СІЛЬХОЗРОЗВИТОК; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Луганській області на користь ФГ СІЛЬХОЗРОЗВИТОК судові витрати зі сплати судового збору у сумі 5763,00 грн.

Головне управління ДФС у Луганській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зазначено, що позивач перебуває на обліку у ГУ ДФС у Луганській області з 01.01.2017, до цього перебував на обліку у Вишгородській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. 26.09.2016 позивачем до Вишгородського ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було подано податкові декларації з ПДВ за період січень серпень 2016 року. Апелянт посилається на п. 49.15 ст.49 ПК України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджену Наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року № 21, за якими податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації. Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомлено позивача, що подані позивачем декларації заповненні всупереч правилам, визначеним ст.. 48 з врахуванням вимог п. 49.4 ст.49 ПК України. Відповідно до даних інформаційної системи «Податковий блок» Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області поданій звітності присвоєно статус «Істрія подання», про що платнику направлено лист від 27.09.2016, отже, звітність вважається недіючою при використанні в підсистемах ІТС ПБ та при підготовці аналітичних даних щодо поданих документів звітності. З 01.01.2017 позивачем до СУ ГУ ДФС у Луганській області податкова звітність не подавалась, договір про визнання електронних документів відсутній. Отже, ГУ ДФС у Луганській області правомірно зроблено висновок, що позивачем протягом лютого 2016 року по січень 2017 року не подавалась звітність з ПДВ. Листом від 16.03.2017 рішення №1 від 16.03.2017 про анулювання платника ПДВ позивача, направлено на адресу позивача, проте повернуто за закінчення терміну зберігання, на підставі чого складено довідку від 28.04.2017 про неможливість вручення рішення. Також, апелянт посилається на неправомірне поновлення судом строку звернення до суду з позовом.

Державна фіскальна служба України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, також звернулось з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зазначено, що позивач перебуває на обліку у ГУ ДФС у Луганській області з 01.01.2017, до цього перебував на обліку у Вишгородській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. 26.09.2016 позивачем до Вишгородського ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було подано податкові декларації з ПДВ за період січень серпень 2016 року. Апелянт посилається на п. 49.15 ст.49 ПК України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджену Наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року № 21, за якими податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації. Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомлено позивача, що подані позивачем декларації заповненні всупереч правилам, визначеним ст.. 48 з врахуванням вимог п. 49.4 ст.49 ПК України. Відповідно до даних інформаційної системи «Податковий блок» Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області поданій звітності присвоєно статус «Істрія подання», про що платнику направлено лист від 27.09.2016, отже, звітність вважається недіючою при використанні в підсистемах ІТС ПБ та при підготовці аналітичних даних щодо поданих документів звітності. З 01.01.2017 позивачем до СУ ГУ ДФС у Луганській області податкова звітність не подавалась, договір про визнання електронних документів відсутній. Отже, ГУ ДФС у Луганській області правомірно зроблено висновок, що позивачем протягом лютого 2016 року по січень 2017 року не подавалась звітність з ПДВ. Апелянт зазначає, що судом не було залучено у якості співвідповідача чи третьою особи Вишгородську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області для повного та всебічного з`ясування обставин справи. Листом від 16.03.2017 рішення №1 від 16.03.2017 про анулювання платника ПДВ, направлено на адресу позивача, проте повернуто за закінченням терміну зберігання, на підставі чого складено довідку від 28.04.2017 про неможливість вручення рішення. Крім того, згідно з даними ІТС «Податковий блок» ФГ «Сільхозрозвиток» здійснено перерахування коштів на електронний рахунок в системі адміністрування ПДВ за період з 10.12.2015 по 22.01.2016 у загальній сумі 70001800 грн. Відповідно до вимог п.292.2 ст. 209 ПК України в редакції на 01.01.2015, кошти, зараховані на спеціальний рахунок позивача.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року задоволено заяву Головного управління ДФС у Луганській області про заміну сторони, замінити в адміністративній справі № 200/9713/19-а відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області на Головне управління ДПС у Луганській області (далі - ГУ ДПС).

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Фермерське господарство СІЛЬХОЗРОЗВИТОК є юридичною особою, місцезнаходження 84122, Донецька область, місто Слов`янськ, вул. Миру, будинок 38. Востаннє найменування змінено 21.12.2016, адресу змінено 11.07.2019. Основний предмет діяльності вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 73-76).

Позивачем подано податкові декларації за період січень-серпень 2016 року у паперовому вигляді нарочно, які були прийняті податковим органом та відпрацьовані, про що свідчить відображені в електронному кабінеті позивача зареєстровані податкові декларації (а.с. 123-149).

Відповідно до листа Вишгородського ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 27.09.2016 №2234/10-08-12-01/360, повідомлено керівника С(Ф)Г ЛЮБОВ, що подані податкові декларації з ПДВ за січень-серпень 2016 року з додатками заповнені всупереч правилам, визначеним ст. 48 Податкового кодексу України та з врахуванням вимог п.49.4 ст. 49 Податкового кодексу України (а.с. 51).

Відповідно до даних інформаційної системи Податковий блок Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, поданій звітності відповідно до службової записки від 27.09.2016 року №107/12-240 присвоєно статус Історія подання (а.с. 35-50).

ГУ ДФС у Луганській області прийнято рішення № 1 про анулювання реєстрації платника ПДВ стосовно ФГ СІЛЬХОЗРОЗВИТОК від 16.03.2017, відповідно до якого через неподання протягом 12 послідовних податкових місяців протягом періоду з лютого 2016 року до січня 2017 року, з 16.03.2017 анульовано реєстрацію позивача, як платника ПДВ (а.с. 29-30).

Відповідно до листа ГУ ДФС у Луганський області від 01.07.2019 № 6216/10/12-32-12-01-40 щодо надання відповіді, зазначено, що рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ прийнято на підставі пп. г п.184.1 ст. 184 Податкового кодексу України у зв`язку з ненаданням позивачем протягом 12 послідовних податкових місяців контролюючому органу декларацій з податку на додану вартість. Згідно з даними ІС Податковий блок здійснено перерахування коштів на електронний рахунок позивача в системі електронного адміністрування ПДВ за період з 10.12.2015 року по 22.01.2016 року, у сумі 7 0001 800,0 грн. (а.с. 6).

Спірним питанням у даній справі є правомірність прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.03.2017 № 1 на підставі пп. г п. 184.1 ст.184 Податкового кодексу України.

За змістом підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

Згідно із пунктом 184.2 статті 184 Податкового кодексу України, анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату: подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

При цьому датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.

За змістом п. 5.2 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 №1130, зареєстроване у Міністерстві юстиції України від 17.11.2014 № 1456/26233 (надалі Положення № 1130) передбачено, що При розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт "г" пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що: не враховується місяць, в якому проведено реєстрацію особи платником ПДВ, якщо особа зареєстрована платником ПДВ з дня іншого ніж перший день календарного місяця; включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації.

Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.

З викладеного вбачається, що якщо у платника податку протягом 12 послідовних податкових місяців наявні операції з постачання чи/або придбання, відображені у поданих платником податкових декларація з податку на додану вартість, підстави для анулювання реєстрації платника ПДВ відсутні.

Приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Пунктами 48.1 - 48.2. ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Відповідно до п.48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно із приписами п. 49.1, 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України, Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Платники податку на прибуток підприємств, які оподатковуються за ставкою нуль відсотків відповідно до пункту 16 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення цього Кодексу", подають контролюючим органам декларації (розрахунки) з податку на прибуток підприємств за спрощеною формою у порядку, встановленому цим Кодексом.

За положенням п. 49.3 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Підпунктом 49.4. статті 49 Податкового кодексу України обумовлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

За положенням п. 49.5 статті 49 Податкового кодексу України, у разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов`язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк.

Відповідно до підпункту 49.8 та 49.9 цієї статті, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:

за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;

у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк (пп. 49.9.1 - 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 ПК України).

Згідно з п.49.10, п.49.11 ст.49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Відповідно до оскаржуваного рішення правовою підставою для його прийняття є те, що позивач протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість, а саме не подавав декларації з податку на додану вартість протягом періоду з лютого 2016 року до січня 2017 року.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджено, що позивач, у встановленні чинним законодавством спосіб, подавав на адресу контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість.

Стосовно посилання апелянта на неприйняття податкової звітності, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивачем не маючи можливість подати звітність у електронному вигляді, у період зазначений податковим органом подавались декларації з ПДВ у паперовому вигляді які були прийняті останнім, про що свідчить відображення в електронному кабінеті позивача.

Тобто, позивач не маючи можливість надсилати податкові декларації в електронній формі, подав податкову звітність за вищезазначений період іншими способами з урахуванням вимог абз. 3 пп.49.4 ст.49 ПК України, у відповідності до п.49.3 ст.49 ПК України. Доказів наявності діючого договору про визначення електронних документів відповідачем не надано. Посилання позивача про розірвання цього договору в односторонньому порядку відповідачем не спростовано.

Відповідачем не надано довідки про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців.

У відповідності до пунктів 49.11, 49.15 статті 49 Податкового кодексу України, відповідач не надіслав/не надав позивачу письмової відповіді про відмову у прийнятті його податкових декларацій, а також, не надав суду докази, що підтверджують неотримання контролюючим органом вказаних декларацій.

У листі Вишгородського ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 27.09.2016 №2234/10-08-12-01/360, зазначено, що подані податкові декларації заповнені всупереч правилам, визначеним ст. 48 ПК України та з врахуванням вимог п.49.4 ст. 49 ПК України, проте, лист не містить повідомлення саме про відмову у прийнятті податкових декларацій позивача. При цьому у листі взагалі не містить інформації із зазначенням конкретних причин неприйняття податкових декларацій з ПДВ позивача, а саме заповнення всупереч яких вимог визначеним ст. 48, 49 ПК України. Така інформація не надана і під час судового розгляду.

Як вбачається з податкової звітності, позивачем дотримано обов`язкові вимоги реквізитів.

Суд не приймає посилання апелянтів на не залучення у якості сторони Вишгородське ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, оскільки у даному випадку відповідч-1 повинен довести правомірність спірного рішення, під час прийняття якого він і повинен був керуватися відповідними документальними підтвердженням неподання позивачем контролюючому органу декларації з ПДВ протягом 12 послідовних податкових місяців, які у разі наявності і повинен надати суду.

Матеріали справи не містять доказів формування та направлення позивачу відмови у прийнятті податкової звітності із зазначенням причин такої відмови відповідачем до суду не надано. Також не містять повідомлень відповідача про відмову у прийнятті звітності та актів про неможливість вручення повідомлення про неприйняття податкової звітності з зазначенням вищевказаних підстав, що свідчить про прийняття податковим органом вказаної звітності. Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ відповідачем було скеровано листом ГУ ДФС у Луганський області від 01.07.2019 № 6216/10/12-32-12-01-40, який було отримано позивачем.

Тобто, у податкового органу з урахуванням вищезазначеного, відсутні підстави вважати декларації неподаними.

Суд зазначає, що недодержання платником податків приписів пункту 49.4. статті 49 ПК щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі та надання такої звітності у паперовій формі, само по собі, не є підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, при умові наявності у поданих документах реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 31 липня 2018 року по справі №810/1570/16.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення № 1 від 16.03.2017 р. прийняте з підстав того, що платник подає/не подає податкові декларації з податку на додану вартість протягом періоду з лютого 2016 року по січень 2017 року.

Водночас, аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість на підставі підпункту г пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України має прийматися за наявності відповідних підтверджуючих документів та з врахуванням аналізу податкових декларацій платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАС України № К/800/19768/14 від 11.05.2016 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не доведення відповідачем факту своєчасного повідомлення позивача про відмову у прийнятті податкових декларацій, а відповідно доведеності факту не подання позивачем протягом 12 послідовних податкових місяців контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.

З огляду на викладене, у відповідача були відсутні підстави для застосування п. п. "г" п.184.1 ст.184 ПК України, для анулювання реєстрації платника ПДВ.

Відповідно до Витягу з інтегрованої картки платника ПДВ ФХ Сільхозрозвиток (а.с. 53-54), станом на 31.12.2018 у графі Переплата зазначено 7 0001 800,0 грн., тобто вказана вище сума ПДВ обліковується в інтегрованій картці позивача.

Відповідно до листа ГУ ДФС у Луганський області від 01.07.2019 № 6216/10/12-32-12-01-40, згідно з даними ІС Податковий блок здійснено перерахування коштів на електронний рахунок позивача в системі електронного адміністрування ПДВ за період з 10.12.2015 по 22.01.2016, у сумі 7 0001 800,0 грн. Зазначене також підтверджуються Витягом з інформаційної системи органів ДФС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами, станом на 03.09.2019 року (а.с. 6, 55, 121).

Статтею 184 Податкового кодексу України, встановлено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку. З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку, така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. Якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону. У разі якщо платник податку, реєстрація якого анулюється, має податкові зобов`язання за результатами останнього податкового періоду, така сума податку враховується в суму зменшення бюджетного відшкодування, а в разі його відсутності у строки, визначені цим Кодексом, платник зобов`язаний погасити суму податкових зобов`язань або податкового боргу з цього податку, що виникли до такого анулювання, за їх наявності, незалежно від того, залишатиметься така особа зареєстрованою як платник цього податку на день сплати такої суми податку чи ні. У разі якщо за результатами останнього податкового періоду особа має право на отримання бюджетного відшкодування, таке відшкодування надається протягом строків, визначених цим розділом, незалежно від того, чи буде така особа залишатися зареєстрованою як платник цього податку на дату отримання такого бюджетного відшкодування, чи ні.

Таким чином, з вищенаведеної статті, не вбачається відсутність права платника податків внаслідок анулювання реєстрації платника ПДВ на віднесення сплачених сум до податкового кредиту або виписку податкових накладних за господарськими операціями, здійснюваними до такого анулювання та під час наявності у такого платника статусу платника ПДВ.

Згідно з положеннями п.200-1.1 ст.200-1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: - суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; - суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; - суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; - суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; - інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлений Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569 Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість, якою затверджено Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - Порядок №569)

Згідно п.13 Порядку №569 електронного адміністрування податку на додану вартість, ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Отже, внаслідок протиправності дій відповідача позивач позбавлений права використати право на реєстрацію податкових накладних на суму 70001800,0 грн.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади/рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.

Європейським судом з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) було зазначено, що затримки у відшкодуванні ПДВ можна вважати втручанням у право на мирне володіння своїм майном, а постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Така позиція Європейського суду з прав людини свідчить на користь висновку, що в контексті податкових спорів позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності.

Таким чином, створення перешкод чи встановлення обмежень, що не ґрунтуються на вимогах закону у праві вільно розпоряджатись накопиченим за наслідками розрахунків з бюджетом від`ємним значенням з податку на додану вартість є формою втручанням у право на мирне володіння своїм майном.

Вказана правова позиція також підтверджується практикою Верховного суду з подібних правовідносин, викладеною у постанові від 24 січня 2019 року (справа №805/2554/16-а, адміністративне провадження №К/9901/31281/18).

З огляду на викладене, вимоги з приводу зобов`язання ДФС України відновити у системі електронного адміністрування ПДВ значення реєстраційної суми з ПДВ у розмірі 70 001 800,00 грн., підлягають задоволенню.

Стосовно посилання апелянтів про порушення строку звернення до суду. Суд зазначає, що оскаржуване рішення № 1 ГУ ДФС у Луганській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ СІЛЬХОЗРОЗВИТОК було скеровано лише листом ГУ ДФС у Луганський області від 01.07.2019 № 6216/10/12-32-12-01-40. Відповідач суду не надав доказів вчинення всіх належних заходів щодо повідомлення позивача про прийняте рішення. Отже, приймаючи до уваги зазанчені обставини, викладені позивачем на обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку звернення, суд першої інстанції обґрунтовано визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновив позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Луганській області та Державної фіскальної служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 200/9713/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 200/9713/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 21 січня 2020 року.

Суддя-доповідач : Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць