Справа № 640/1540/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2019 року №640/1540/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ Національної поліції у м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Національної поліції у м. Києві від 15.11.2018 №1158 о/с в частині призначення полковника поліції ОСОБА_1 заступником начальника Солом`янського управління поліції з посадовим окладом 3450,00 грн. та звільнення його з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ Національної поліції у м. Києві;

- зобов`язати ГУ Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 15.11.2018 по день виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 14.02.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані протиправним звільненням позивача з раніше займаної ним посади та призначення на іншу посаду, яка не є рівноцінною попередній посаді ні за обсягом повноважень, ні за розміром оплати праці. Так, юрисдикція очолюваного ним раніше управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ Національної поліції у м. Києві поширюється на територію усього міста Києва, тоді як управління Солом`янського управління поліції обмежується адміністративними межами Солом`янського району міста Києва, у зв`язку з чим оклад позивача зменшився з 3 800,00 грн. до 3 450,00 грн.

Крім того, позивач стверджує, що відповідачем не оцінювались результати виконання ним покладених на нього службових обов`язків та його особисті якості, тому підстави для його переміщення на іншу посаду в інтересах служби були відсутні.

Також, позивач вважає, що під час його перебування у відпустці по догляду за дитиною, відповідач не міг перемістити його на іншу посаду, оскільки це порушує гарантії працівника на працю, визначені законодавством про відпустки.

Відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про його необґрунтованість. Зокрема, зазначив, що позивач з 21.04.2017 по 11.06.2019 перебуває у відпустці по догляду за дитиною. На час відсутності позивача, посаду начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУ Національної поліції у м. Києві з 26.06.2017 обіймає полковник поліції ОСОБА_2 , який є висококваліфікованим спеціалістом та досягнув високих показників у службі, тоді як відповідний керівник позивача не задоволений його особистими якостями, що й зумовило переміщення ОСОБА_1 на іншу посаду в інтересах служби. При цьому, посада, на яку переміщено позивача, є рівноцінною тій, яку він обіймав раніше.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в Національній поліції.

Наказом ГУ Національної поліції у м. Києві від 15.02.2017 №87 на начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, полковника поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади та призначено його на посаду оперуповноваженого відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУ Національної поліції у м. Києві із звільненням з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, цього ж Головного управління.

При цьому, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2018 у справі №826/3652/17, наказом ГУ Національної поліції у м. Києві від 15.11.2018 №1156 о/с полковника ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми.

Водночас, наказом ГУ Національної поліції у м. Києві від 15.11.2018 №1158 о/с полковника поліції ОСОБА_1 , який перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку по 11.12.2018, звільнено з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, та призначено його заступником начальника Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з посадовими окладом 3 450,00 грн.

На попередній посаді оклад позивача становив 3 800,00 грн.

Не погоджуючись із таким наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Стаття 3 Закону №580-VIII передбачає, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Закон №580-VIII є спеціальним законодавчим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частина третя цієї статті передбачає, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

На підставі частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону №580-VIII, видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Згідно з частиною восьмою статті 65 Закону №580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Згідно з оскаржуваним наказом ГУ Національної поліції України у м. Києві від 15.11.2018 №1158 о/с, полковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Солом`янського управління поліції, звільнивши його з посади начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII.

Підставою для прийняття цього наказу слугувала доповідна записка заступника начальника ГУ Національної поліції України у м. Києві - начальника кримінальної поліції полковника поліції Стрижака В.О. від 14.11.2018 №7998/125/03/26-2018.

Зі змісту вказаної доповідної записки, зокрема, вбачається, що начальнику управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, полковнику поліції ОСОБА_1 . 31.01.2017 прокуратурою міста Києва повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України. З 21.04.2017 по 11.06.2019 ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною. З 26.07.2017 посаду начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУ Національної поліції у м. Києві обіймає полковник поліції ОСОБА_2 , який за період проходження служби зарекомендував себе висококваліфікованим спеціалістом, який володіє високим почуттям відповідальності за доручену справу, має добру теоретичну підготовку та достатній практичний досвід практичної роботи. При цьому, під його особистим керівництвом досягнуто значних позитивних результатів у роботі управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУ Національної поліції у м. Києві. Враховуючи викладене, а також необхідність виконання покладених на поліцію міста Києва завдань, забезпечення позитивного впливу на зниження криміногенної обстановки в місті Києві, боротьбу зі злочинами та злочинними угрупуваннями, недопущення погіршення криміногенної обстановки та досвід роботи ОСОБА_1 , його освітній рівень, ставлення до виконання службових обов`язків, висловлено пропозицію призначити полковника поліції ОСОБА_1 , поновленого на посаді начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУ Національної поліції у м. Києві на рівнозначну посаду заступника начальника Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві.

Закон №580-VIII, який є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить визначення поняття "рівнозначна посада".

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 65 Закону №580-VIII, посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що переміщення поліцейського, спеціальне звання якого за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується, є переміщенням на рівнозначну посаду.

Наказом Національної поліції України від 04.12.2015 №142 "Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань" затверджено Перелік посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань (далі - Перелік).

Позивач обіймав посаду начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУ Національної поліції у м. Києві, якій, згідно Переліку, відповідає спеціальне звання "полковник поліції", а переміщений на посаду заступника начальника Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, якій, згідно Переліку, відповідає спеціальне звання "полковник поліції".

Так, згідно з розділом ІІІ "Апарати головних управлінь Національної поліції" Переліку, посадам "Перший заступник начальника Головного управління, заступник начальника Головного управління, начальник управління (при штатній чисельності не менше 30 одиниць)" відповідає спеціальне звання "полковник поліції".

При цьому, згідно з розділом ІV "Управління, відділи, відділення поліції" Переліку, посадам "Начальник управління поліції, перший заступник (заступник) начальника управління поліції, начальник відділу поліції (з обслуговування 2-х і більше адміністративно-територіальних одиниць, при штатній чисельності не менше 150 одиниць)" відповідає спеціальне звання "полковник поліції".

Наведене свідчить, що посада, яку обіймав позивач, та посада, на яку його призначено відповідно до оскаржуваного наказу, та спеціальне звання, яке відповідає вказаним посадам, є рівнозначними, отже, при переміщенні позивача на іншу посаду відповідачем дотримано вимоги пункту 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII стосовно переведення на рівнозначну посаду.

З огляду на вищевикладене суд погоджується з доводами відповідача про переміщення позивача на рівноцінну посаду.

При цьому суд критично сприймає доводи позивача з посиланням на Закон України "Про державну службу", відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 якого, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Наведене, насамперед, обґрунтовується тим, що за змістом частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування. Крім того, відповідно до пункту 17 частини третьої статті 3 Закону України "Про державну службу", дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, для вирішення питання про переміщення поліцейського на рівнозначну посаду такі обставини як юрисдикція підрозділу, до якого його переміщено, а також розмір посадового окладу, не мають визначального значення.

Стосовно різниці у розмірах посадових окладів за посадами, яку обіймав позивач і на яку його було переміщено доцільно також зауважити про наступне.

Частиною другою статті 94 Закону №580-VIII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до додатку 7 "Схема посадових окладів поліцейських управлінь, відділів (відділень) поліції" до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988, розмір посадового окладу начальника управління поліції, відділу поліції у місті Києві складає 3 800,00 грн., розмір посадового окладу заступника начальника управління поліції, відділу поліції у місті Києві - 3450,00 грн. Тобто різниця між окладами становить 350,00 грн.

За висновком суду різниця у 350,00 грн. між вищевказаними розмірами посадових окладів не може сприйматися як нерівнозначність грошового забезпечення за згаданими посадами, оскільки остаточне грошове забезпечення за відповідними посадами зрівнюється за рахунок інших складових грошового забезпечення поліцейського.

Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 28.11.2018 у справі №820/6677/16.

Крім того, до правовідносин, пов`язаних з проходження публічної служби, субсидіарно підлягають застосуванню норми трудового законодавства. Так, зокрема, частиною другою статті 114 Кодексу законів про працю України передбачено, що у тих випадках, коли в результаті переміщення працівника (частина друга статті 32) зменшується заробіток з не залежних від нього причин, провадиться доплата до попереднього середнього заробітку протягом двох місяців з дня переміщення.

Суд критично сприймає доводи позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем не оцінювались результати виконання ним покладених на нього службових обов`язків та його особисті якості, тому підстави для його переміщення на іншу посаду в інтересах служби були відсутні, оскільки зі змісту доповідної записки заступника начальника ГУ Національної поліції - начальника кримінальної поліції полковника поліції Стрижака В.О. від 14.11.2018 №7998/125/03/26-2018 вбачається, що стосовно нього зазначено негативну інформацію, а саме, про оголошення йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, а також про те, що з 24.01.2017 по 11.06.2019 позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та тривалий час фактично не виконує свої посадові обов`язки, що унеможливлює здійснення відповідачем оцінки виконання ним цих обов`язків.

Водночас, суд не погоджується з доводами позивача стосовно неможливості його переміщення на іншу посаду під час його перебування у відпустці по догляду за дитиною, оскільки таке переміщення, на думку позивача, суперечить частині третій статті 2 Закону України "Про відпустки", згідно з якою право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Така позиція суду обумовлена тим, що перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною не є законодавчо визначеною перешкодою для його переміщення на іншу рівноцінну посаду та не позбавляє його ні роботи (посади), ні заробітної плати.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відповідачем правомірно прийнято наказ від 15.11.2018 №1158 о/с в частині переміщення позивача на іншу посаду, тому підстави для визнання його протиправним і скасування у суду відсутні.

Оскільки решта позовних вимог є похідними від вимоги позивача про визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу, то у суду також відсутні підстави для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко