Справа № 320/7612/16-а(8-а/320/1/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2020 року м. Дніпросправа № 320/7612/16-а(8-а/320/1/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року (головуючий суддя - Купавська Н.М.) про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради (далі - Відповідач) в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення (наказ №443-Р від 09.09.2016 «Про повернення коштів») Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради щодо стягнення з неї суми переплати адресної допомоги у розмірі 5817 грн. 29 коп.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року в позові ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про визнання рішення протиправним та скасування його відмовлено.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року у справі №320/7612/16-а(8-а/320/1/19) (т. 2, а.с. 36).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року у справі №320/7612/16-а(8-а/320/1/19) - відмовлено (т. 2, а.с. 78-79).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржила її в апеляційному порядку (т. 2, а.с. 87).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд:

- скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року у справі №320/7612/16-а(8-а/320/1/19);

- ухвалити нове судове рішення та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради №443-Р від 09.09.2016 року.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що постанова КМУ від 13 вересня 2017 року за №689, якою внесені зміни до постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року за №505, є нормативно-правовим актом, який впливає на правовідносини між сторонами у даній справі таким чином, що вважається актом, який діяв на момент виникнення відносин з надання адресної допомоги, тобто нівелює передумови винесення спірного наказу №443-Р від 09.09.2016 р., що, на думку Позивача, свідчить про наявність правових підстав для перегляду справи за нововиявленими обставинами.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву Відповідач зазначив про те, що в даній справі відповідно до ч. 4 ст. 361 КАС України відсутні підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

03 січня 2020 року на адресу суду апеляційної інстанції від Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника останнього за наявними матеріалами у справі.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в заяві обставини не можуть бути визнані нововиявленими обставинами в розумінні ст. 361 КАС України, зокрема через те, що станом на час прийняття Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області рішення від 21.04.2017 діяла Постанова КМУ №505 в редакції від 15.05.2015, при цьому Постанова КМУ №689 від 13.09.2017, на яку посилається Позивач у своїй заяві, не має зворотної дії в часі.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1, ч. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Стаття 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює перелік вичерпних підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Згідно ч. 4 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто, не вважаються нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Обставини, що виникли чи змінилися після прийняття судом рішення, зокрема обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не можуть визнаватися нововиявленими.

Згідно ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Частиною 3 ст. 361 КАС України передбачено, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Зокрема, п. п. 5 і 6 ч. 2 ст. 364 КАС України встановлено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин.

Так, при перегляді рішення суду за нововиявленими обставинами важливим є не порушення балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає, серед іншого, якщо суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинне ставитися під сумнів. Жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі.

В постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2015 року за № 7 «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» зазначено, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

З аналізу вищевикладеного випливає те, що істотними обставинами справи можуть бути такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі суду, особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які беруть участь у справі, ні суду, який розглядав її та вирішував спір по суті.

З матеріалів справи встановлено, що Позивач вважає нововиявленою обставиною прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 13 вересня 2017 року №689 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою внесено зміни, зокрема, до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 «Про затвердження Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Позивач зазначає про те, що на час розгляду справи у суді першої інстанції діяла редакція Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 станом на 21 квітня 2017 року, однак Постановою Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №689 відповідальність Позивача в межах спірних правовідносин була пом`якшена, а тому Постанова Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №689, в даному випадку, має зворотну дію в часті та відповідно до ч. 3 ст. 361 КАС України прийняття такої постанови є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи встановлено, що положення п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505, який застосовувався судом першої інстанції при прийнятті постанови по суті спору в даній справі, встановлюють умови, за яких не призначається щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (в редакції чинній на час прийняття судом першої інстанції рішення по суті спору 21 квітня 2017 року) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно з пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №689 в абзаці дванадцятому пункту 5 та абзаці четвертому пункту 6 після слова «рахунку» доповнити словом «(рахунках)», а цифри і слово « 10-кратний» замінити цифрами і словом « 25-кратний».

З вищенаведеного випиває те, що п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 не передбачено притягнення осіб до відповідальності, що, у свою чергу свідчить про необґрунтованість посилань Позивача на пом`якшення відповідальності внаслідок внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №689 до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки Постанова Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року №689 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» зворотної дії в часі не має, то правові підстави, передбачених ч. 3 ст. 361 КАС України, для перегляду Постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року у справі №320/7612/16-а(8-а/320/1/19) за нововиявленими обставинами, в даному випадку відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було об`єктивно, повно, всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення вказаного питання, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, ухвала суду першої інстанції у даній справі від 23 вересня 2019 року прийнята без порушення норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає залишенню без змін.

Доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року в адміністративній справі №320/7612/16-а(8-а/320/1/19).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 вересня 2019 року по справі №320/7612/16-а(8-а/320/1/19)- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 22 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов