Справа № 420/5889/19
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5889/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 , зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 , зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 30.03.2009 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 , зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 , зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 30.03.2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 11.04.2002 року йому було надано дозвіл на імміграцію згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка перебуває в шлюбі понад два роки з громадянкою України, та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 30.03.2009 року. Однак, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19.09.2019 року №255503 позивачу було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.1 ст.12на підставі п. 1 ч. 1ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Позивач вважає рішення міграційної служби незаконним, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Представник відповідача 31.10.2019 року за (вхід.№40367/19) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що 04.07.2019 року ОСОБА_3 до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку. Відповідно до п. 21 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень» від 26 грудня 2002 р. № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Відповідач у відзиві вказує, що згідно матеріалів особової справи позивача, громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.02.2002 року звернувся до Фрунзівського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну. 26.02.2002 року матеріали особової справи громадянина Сирії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алеппо, були передані з Фрунзівського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області до відділу у справах паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Одеській області. В заяві-анкеті про залишення в Україні на постійне проживання в якості підстав для міграції зазначено «Прошу дозволити залишитись в Україні на постійне проживання у дружини - ОСОБА_4 , 1980 р . н .» з якою 14.11.2000 року укланий шлюб. 11.04.2002 року відділом паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Одеській області було прийнято рішення про задоволення клопотання громадянина Сирії ОСОБА_3 про залишення на постійне проживання в Україні на підставі статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 02 з терміном дії 08.07.2003 року. 10.07.2003 року громадянин Сирії ОСОБА_1 отримав новий бланк посвідки серії ОД № 5374/03 з терміном дії до 08.07.2008 року. 01.09.2008 року у зв`язку із закінченням строку дії попереднього документу, відділом у справах ГІРФО ГУ МВС України в Одеській області, позивач був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 , яку 30.03.2009 року змінено у зв`язку з допущеною помилкою на посвідку серії НОМЕР_1 з терміном дії «безстроково». Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України. Відповідач у відзиві вказує, що на момент подачі громадянином Сирії ОСОБА_5 заяви про залишення на постійне проживання в Україні, а саме 18.02.2002 року, та на момент прийняття рішення про задоволення його клопотання - 11.04.2002 року, шлюб заявника з громадянкою України, укладений 14.11.2000 року, тримав менше 2 років, отже не міг бути підставою його імміграції на території України. Інших підстав для імміграції вищевказаного громадянина на території України в матеріалах справи не вбачається. Таким чином, рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 19.09.2018 роу № 255503 позивачу на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Ухвалою суду 16.10.2019 року було відкрито провадження по справі №420/5889/19 за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 13.01.2020 року представником позивача були підтримані заявлені позовні вимоги. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сирії, уродженцем м. Алеппо. У 2002 році позивач звернувся до органів імміграції із клопотанням про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі на п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", так як перебував у шлюбі із громадянкою України.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви з наданими матеріалами та відповідної відповідачем перевірки, 11.04.2002 року позивач отримав дозвіл на імміграцію та був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД № НОМЕР_5 від 30.03.2009 року, термін дії безстроковий.

В 2019 році ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45- річного віку.

19.09.2019 року відповідачем було прийнято рішення №255503 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». В оскаржуваному рішенні було зазначено про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_7 від 11.04.2002 року, та скасування, виданої на підставі цього дозволу, посвідки на постійне проживання в Україні серії ОД № НОМЕР_5 від 30.03.2009 року.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит на питання з яких конкретно підстав ОСОБА_3 скасовано дозвіл на імміграцію від 11.04.2002 року, відповідач вказав, що шлюб ОСОБА_3 станом на день видачі йому дозволу на імміграцію від 11.04.2002 року тривав менше двох років. Отже, на думку відповідача, позивачу неправомірно надано дозвіл на імміграцію в Україну від 11.04.2002 року.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ст. 26).

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства":

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Положеннями статті 1 Закону України "Про імміграцію" визначені наступні дефініції термінів:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства

на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про імміграцію"). Умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону України "Про імміграцію".

Таким чином, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу вищенаведених норм Закону України "Про імміграцію" вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - Порядок №1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 цього Порядку № 1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно із пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п. 16 Порядку).

Згідно із пунктом 19 Порядку №1983, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття. Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

Отже, з викладеного слідує, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, проте таких підстав у ОСОБА_3 не виявив.

У свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", а саме, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволів на імміграцію в Україну, в розумінні статті 12 Закону України "Про імміграцію", є підставою для скасування таких дозволів, якщо з`ясується, що їх надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність (п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію").

Допущення міграційними органами ймовірних помилок при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію за відсутності у цьому вини останнього не є визначеною Законом України "Про імміграцію" та іншими законами України підставою для скасування такого дозволу.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Доказів належного виконання вище наведених положень законодавства відповідачем не долучено, відповідних пояснень у відзиві не зазначено.

Процедура розгляду заяв для оформлення (обміну) і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства і прийняття за результатом їх розгляду рішень, а також внесення даних до бланків посвідок, визначена Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 (далі - порядок).

Відповідно до п.7 вказаного Порядку обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Згідно із п.9 Порядку оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки ''Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати. Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються ноземцеві або особі без громадянства.

Відповідно до п.п. 42 - 46 Порядку встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву- анкету та додані до неї документи.

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" ваяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Таким чином, порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання чітко визначено, що повноваження органу ДМС при вирішенні питання про обмін посвідки на постійне проживання обмежені перевіркою лише з підстав для такого обміну та підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених п. 62 Порядку.

Отже, повноваження відповідача, як суб`єкта владних повноважень мають чіткі обмеження які, у даному випадку зводяться до того, що під час вирішення питання про обмін посвідки на постійне проживання він позбавлений можливості надавати оцінку правомірності видачі дозволу на імміграції за відсутності на це підстав, передбачених пунктами 21-22 Порядку №1983.

Таким чином, відповідачем не доведено та в об`єктивній дійсності не існує жодних доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Позивач проживає на території України з 2003 року постійно, має неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий після розлучення батьків проживає разом з батьком - ОСОБА_9 .

Спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію в України, видане громадянину Сирії ОСОБА_9 не містить обґрунтування, що вивчались обставини наявності у позивача сина, який народився в Україні, його соціальні зв`язки, можливі негативні наслідки,якщо син має розлучатись з батьком, з яким він проживає постійно.

При цьому, слід зазначити, що син позивача народився в Україні, знаходиться на його утриманні і потребує допомоги, у зв`язку з цим, суд вважає, що рішення, прийняте відповідачем, порушує не лише права позивача, але й права і інтереси дитини.

Згідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про імміграцію», особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Враховуючи те, що вимушений виїзд позивача з території України може позбавити родину законного джерела доходу, та порушення прав дитини на виховання в родині, то рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області тягне за собою порушення інтересу неповнолітньої дитини.

Так, відповідно до ст.ст. 8, 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками в сім`ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають задоволенню частково.

Суд також вважає, що пояснення відповідача не є підставою для відмови ОСОБА_10 у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 30.03.2009 року.

Згідно положень ч.2 ст.2 КАС України суд вирішує чи законно діяв орган при прийнятті оскарженого рішення, в зв`язку із чим, суд не може окремо визнати дії щодо винесення рішення посадовою особою та саме рішення протиправними, що виключає можливість задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій з прийняття рішення..

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 , зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 , зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 30.03.2009 року, підлягають задоволенню частково, відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 .

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 19.09.2019 року №255503 про скасування дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_2 .

4. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії ОД № НОМЕР_5 від 30.03.2009 року

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 23.01.2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С.Єфіменко

.