Справа № 140/2418/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/2418/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області щодо невидання наказу про встановлення ОСОБА_1 з 22 лютого 1994 року щомісячної надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу;

2) зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 невиплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 22 лютого 1994 року по 15 лютого 1995 року в розмірі 15% від посадового окладу з урахуванням індексу інфляції та грошової допомоги при звільнені, з урахуванням відповідної надбавки;

3) зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області внести до грошового атестату ОСОБА_1 щомісячну надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, а також зазначено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 задоволено клопотання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про залишення позовної заяви без розгляду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі № 140/2418/19 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Скасовано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/2418/19 та направлено справу на продовження розгляду в суд першої інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 було прийнято справу до провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження служби на останній перед звільненням посаді йому безпідставно не нараховувалася і не виплачувалася за службу в умовах режимних обмежень, внаслідок чого вона не була включена до грошового атестата № 3 від 21.02.1995 та довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції). Виплата вказаної надбавки передбачалася відповідно до Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414.

ОСОБА_1 15.02.2019 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою з проханням включити до довідки про грошове забезпечення грошову надбавку за службу в умовах режимних обмежень.

Однак, листом від 27.02.2019 № 7/69 отримав відмову у задоволенні своєї заяви, мотивовану відсутністю правових підстав, в зв`язку з тим, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень не була йому встановлена на день звільнення.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку права.

29.08.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказав, що згідно записів у картці обліку грошового забезпечення при призначенні на посаду начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у м. Ковелі УБ3 УМВС у Волинській області надбавка за службу в умовах режимних обмежень в період з 22.02.1994 по 15.02.1995, тобто до дня звільнення, не виплачувалась. Разом з тим, у грошовому атестаті ОСОБА_1 від 21.02.1995 №3 описані усі складові грошового забезпечення за його посадою і також відсутня така складова грошового забезпечення, як надбавка за роботу в умовах режимних обмежень.

Правильність усіх встановлених позивачу на день звільнення зі служби виплат підтверджується його особистим підписом у грошовому атестаті від 21.02.1995 № 3, на якому також позивачем не зазначено будь-яких зауважень та заперечень, що свідчить про його згоду із складовими грошового забезпечення.

Також представник відповідача зазначила, що надбавка за роботу з таємними документами не має загального характеру, виплачується в розмірах, визначених наказами керівництва в індивідуальному порядку лише діючим працівникам, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, та мають відповідний допуск до зазначених відомостей.

Окремо зазначає про те, що станом на сьогоднішній день відсутні будь-які докази постійної роботи позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, позивач не надав жодних доказів на підтвердження систематичної роботи перед звільненням з таємними документами, за що мав отримувати 15% надбавку до посадового окладу.

09.09.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив. ОСОБА_1 вказав, що, перебуваючи на посаді начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю, він мав доступ до державної таємниці, так як у вказаному періоді працював з інформацією, що мала ступінь секретності «Цілком таємно» і «Таємно». В його провадженні знаходились оперативні обліки і таємна документація згідно Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та інші таємні накази. Згідно своїх функціональних обов`язків начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю позивач проводив перевірку оперативних обліків і у своїх підлеглих (яким надбавка за службу в умовах режимних обмежень встановлена). Тобто, у нього був допуск до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), але надбавку за службу в умовах режимних обмежень я не отримував із-за відсутності наказу про встановлення такої надбавки, в зв`язку із зміною назви посади. Хоча перебуваючи до цього на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах-керівника групи по боротьбі з організованою злочинністю у м. Ковелі, таку надбавку отримував. Також ця надбавка не була внесена до грошового атестату.

09.09.2019 позивачем подано до суду заяву про долучення додаткових матеріалів до справи: пояснення ОСОБА_2 (начальник Ковельського відділу УБОЗ у Волинській області після звільнення ОСОБА_1 ); пояснення ОСОБА_3 (старший оперуповноважений по боротьбі з організованою злочинністю Ковельського ГРОВД у Волинській області, підлеглий Змієвського П.В.); пояснення ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу № 10о/с від 22.02.1994 ОСОБА_1 був призначений на посаду «начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю Волинській області» увільнивши його від посади старшого оперативного в особливо важливих справах - керівника групи по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі того ж управління (дана посада передбачала необхідність роботи із секретною інформацією).

Перебуваючи на посаді старшого оперативного в особливо важливих справах - керівника групи по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі, ОСОБА_1 мав допуск до державної таємниці та отримував доплату за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%. Після призначення з 22.02.1994 на посаду начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю Волинській області йому було збережено наданий по другій формі допуск до державної таємниці

Наказом УМВС України у Волинській області від 13.02.1995 № 11о/с підполковник міліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) «за віком» згідно пункту «а» статті 64 постанови Кабінету Міністрів УРСР «Про затвердження положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР» від 29.07.1991 №114, з 15.02.1995.

Однак з 22.02.1994 і 15.02.1995 (дня звільнення позивача зі служби) надбавка за роботу в умовах режимних обмежень останньому не виплачувалась, у зв`язку з чим, позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

15.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області із заявою, в якій просив включити до довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії за прирівняною посадою поліцейського надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%.

Листом від 27.02.2019 № 7/69 позивач отримав відповідь про відмову у задоволенні вказаної вище заяви, посилаючись на відсутність правових підстав, в зв`язку з тим, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень не була позивачу встановлена на день звільнення з посади «начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю Волинській області».

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21.01.1994 № 3855-ХІІ «Про державну таємницю» (далі - Закон № 3855-ХІІ).

Відповідно до статті 21 Закону № 3855-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової чи науково-дослідної діяльності і які оформили відповідний допуск у порядку, передбаченому цим Законом. Рішення про надання доступу до конкретної інформації, що становить державну таємницю, приймають керівники державних органів, підприємств, установ і організацій, в яких здійснюються роботи або зберігаються носії інформації, пов`язані з цією інформацією. Відмова надати громадянинові України доступ до конкретної інформації можлива лише за відсутності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, і може бути оскаржена посадовій особі вищого рівня, якій підпорядкована та посадова особа, яка відмовила громадянинові у доступі до конкретної інформації, що становить державну таємницю. У разі незадоволення скарги громадянин має право оскаржити протиправні дії посадових осіб до суду. Іноземним громадянам та особам без громадянства доступ до державної таємниці надається у виняткових випадках на підставі міжнародних угод або письмового розпорядження Президента України.

Відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці надається на підставі наказу керівника підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин. Якщо потреба громадянина у відомостях, що становлять державну таємницю, не пов`язана з місцем роботи або навчання, допуск може надаватися за місцем здійснення діяльності, пов`язаної з державною таємницею.

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи особи з інформацією, що становить державну таємницю; перевірку особи у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе обов`язків щодо збереження державних таємниць, які будуть йому довірятися; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законодавством обмеження прав у зв`язку з допуском до державних таємниць; ознайомлення громадянина з нормами про відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю.

Форми допуску до необхідної громадянину інформації («особливої важливості», «цілком таємної», «таємної») встановлюються залежно від ступеня її секретності.

Рішення про допуск громадянина до державної таємниці приймається не пізніше 5 днів після закінчення перевірки особи у зв`язку з допуском до державної таємниці.

У випадках, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин має постійно працювати з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри і порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України (стаття 29 Закону № 3855-ХІІ).

На виконання зазначених вимог Закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (далі - Положення).

У пункті 1 Положення зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення, такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення, персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті Закону № 3855-ХІІ до державної таємниці у порядку, встановленому цим Законом, може бути віднесена інформація, зокрема, у сфері державної безпеки і охорони правопорядку:

про зміст, плани, організацію, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, засоби, форми, методи і результати розвідувальної, контррозвідувальної та оперативно-розшукової діяльності; про осіб, які співробітничають або раніше співробітничали на конфіденційній основі з органами, що здійснюють таку діяльність;

про організацію та порядок здійснення охорони вищих органів законодавчої і виконавчої влади, державних банківських установ і вищих посадових осіб держави;

про систему урядового та спеціального зв`язку;

про розробку і використання шифрів, роботу з ними, проведення наукових досліджень в галузі криптографії;

про інші засоби, форми і методи охорони державної таємниці.

Отже, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 29 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

За змістом пункту 2 Положення, компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «таємно» встановлюється десятивідсоткова надбавка.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що положення статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням №414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 1988 року працював на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, керівником групи по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі, а з 22.02.1994 - на посаді начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю в Волинській області, що підтверджується витягом з наказу Начальника управління внутрішніх справ Волинської області від 22.02.1994 № 10 о/с.

Перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах - керівника групи по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі, ОСОБА_1 мав допуск додержавної таємниці та отримував доплату за роботу в у мовах режимних обмежень у розмірі 15%. Після призначення позивача на посаду начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю в Волинській області йому було збережено наданий по другій формі допуск до державної таємниці.

Судом проаналізовано пояснення, додані ОСОБА_1 до матеріалів справи та встановлено, що підлеглий позивача ОСОБА_3 вказав, що разом з позивачем працював над таємними агентурними справи щодо злочинців, і в ОСОБА_3 після звільнення в 1997 році встановлена надбавка за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%, що враховується до грошового забезпечення при перерахунку пенсії (а. с. 45-47).

Також, позивачем додано пояснення ОСОБА_2 , який після звільнення ОСОБА_1 був призначений на його посаду, і якому позивач згідно акту прийому-передачі передав всі таємні документи, накази, справи, журнали обліку та інші документи, пов`язані з веденням та реєстрацією таємних документів та оперативних справ. ОСОБА_2 після звільнення у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, встановлено надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, що копію посадової інструкції ОСОБА_1 за час перебування його на посаді начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у м. Ковелі УБОЗ УВС у Волинській області надати немає можливості, оскільки посадові інструкції працівників організації підлягають зберіганню протягом 5 років після заміни новими, так як посадові інструкції є документом тимчасового зберігання, який на архівне зберігання не передається. Також вивчити номенклатури посад працівників 1994-1995 років, перебування на яких потребує оформлення допуску до державної таємниці, Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській області немає можливості, так як зазначена номенклатура зберігається протягом п`яти років.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позивач дійсно в період роботи на посаді начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю в Волинській області працював з інформацією, що становить державну таємницю, а також фактично мав допуск до державної таємниці.

Таким чином, посада начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю в Волинській області, на яку позивач був призначений з 22.02.1994, передбачає роботу в умовах режимних обмежень, за яку передбачена виплата надбавки у розмірі 15%.

Однак, з 22.02.1994 і до дня звільнення позивача зі служби надбавка за роботу в умовах режимних обмежень останньому не встановлювалась, не нараховувалась та не виплачувалась.

Відтак, УМВС України у Волинській області не виконало свого обов`язку щодо видачі наказу про допуск ОСОБА_1 з 22.02.1994 до роботи з державною таємницею та встановлення щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу позивача.

Суд також наголошує на тому, що факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Щодо вимог позивача провести розрахунок та виплату невиплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 22 лютого 1994 року по 15 лютого 1995 року в розмірі 15% від посадового окладу з урахуванням індексу інфляції та грошової допомоги при звільнені, з урахуванням відповідної надбавки, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю в Волинській області з 15.02.1995, що підтверджується ви висновком про призначення пенсії (а. с. 34).

Отже, позивач займав посаду, яка передбачає роботу в умовах режимних обмежень до 15.02.1995 включно.

Згідно частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи те, що позивач працював в органах внутрішніх справ до 15.02.1995, а також те, що за результатами розгляду справи встановлено право позивача на отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, суд вважає за необхідне задовольнити вказану вимогу, шляхом зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 невиплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 22 лютого 1994 року по 15 лютого 1995 року в розмірі 15% від його посадового окладу з урахуванням індексу інфляції та грошової допомоги при звільненні з урахуванням відповідної надбавки.

Крім того, з урахуванням встановлених обставин, а також періоду роботи позивача в органах внутрішніх справ, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, шляхом зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області внести до грошового атестату ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 22 лютого 1994 року по 15 лютого 1995 року в розмірі 15% від його посадового окладу.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

У відповідності до частини 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 6 КАС України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (серед інших справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)), одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності щодо невидання наказу про встановлення позивачеві надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу за посадою начальника відділу по боротьбі з організованою злочинністю у місті Ковелі управління по боротьбі з організованою злочинністю в Волинській області, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн., який сплачений згідно квитанцією від 06.08.2019 № 9 (а. с. 2).

Керуючись статтями 139, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області щодо невидання наказу про встановлення ОСОБА_1 з 22 лютого 1994 року щомісячної надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 невиплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 22 лютого 1994 року по 15 лютого 1995 року в розмірі 15% від його посадового окладу з урахуванням індексу інфляції та грошової допомоги при звільненні з урахуванням відповідної надбавки.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області внести до грошового атестату ОСОБА_1 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 22 лютого 1994 року по 15 лютого 1995 року в розмірі 15% від його посадового окладу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, ідентифікаційний код 08592112) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф. А. Волдінер