Справа № 620/2699/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2699/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Заяць О.В., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмовому провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради (далі по тексту - відповідач, УПСЗН Деснянської районної у місті Чернігові ради) в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті одноразової компенсації за втрату годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що викладена у листі від 15.05.2019 № 05-07/7693;

- зобов`язати УПСЗН Деснянської районної у місті Чернігові ради нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію за втрату годувальника, померлого чоловіка ОСОБА_2 - учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірі 7586,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, починаючи з 12.05.1973 року, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Ольгинською селищною радою депутатів трудящих Волноваського району Донецької області 12.05.1973 серії НОМЕР_4.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 22.06.2001 року Чернігівською районною державною адміністрацією, та вкладкою до вказаного посвідчення ОСОБА_2 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що виконкомом Ольгинської селищної ради Волноваського району Донецької області 25.07.2018 видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , позивач переїхала до м. Чернігова, де зараз і проживає.

З урахуванням прифронтової зони у смт. Ольгинка, були складнощі в оформленні документів, зокрема і щодо експертизи для встановлення причини смерті, яка проводилась у м. Києві Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МЕС України.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України (далі - ЦМЕК) від 25.01.2019 року № 1892 на засіданні № 63 від 22.01.2019 року комісія розглянула звернення родичів з приводу смерті ОСОБА_2 та надану згідно переліку і зареєстровану в ЦМЕК 14.12.2018 документацію на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючої випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

У результаті ЦМЕК зробила висновок, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Вказане рішення експертної комісії ОСОБА_1 отримала наприкінці січня 2019 року.

19.03.2019 року Чернігівська обласна державна адміністрація видала посвідченні дружини померлого громадянина із числа осіб ліквідаторів першої категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою за № НОМЕР_5 (а.с.5).

З експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.01.2019 року № 1892 убачається, що експертний висновок про пов`язаність смерті ОСОБА_2 з Чорнобильською катастрофою був виготовлений вже після спливу 6-ти місячного строку з дня смерті останнього.

10.05.2019 року позивач звернулася до Управління з письмовою заявою стосовно виплати одноразової компенсації по втраті годувальника.

Проте, листом № 7693 від 15.05.2019 року, УПЗСН Деснянської районної у місті Чернігові ради Деснянської районної у місті Чернігові ради відмовило ОСОБА_1 у такій виплаті, посилаючись на несвоєчасне звернення за її отриманням.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що тривале проведення уповноваженим органом експертизи, не з вини позивача, труднощі з оформленням документів (з урахуванням прифронтової зони), не можуть бути підставою для позбавлення позивачки права, гарантованого Законом на виплати одноразової компенсації по втраті годувальника.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закон №796-XII), який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону № 796-ХІІ одноразова компенсація виплачується, зокрема, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, дружина померлого громадянина, якщо вона не одружилася вдруге, і, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, має право на отримання одноразової компенсації в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 (далі по тексту - Порядок № 760).

Пунктом 1 Порядку № 760 передбачено, що цей Порядок регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

У силу пункту 2 Порядку №760, одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи) за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Згідно з п. 3 Порядку № 760 виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Відповідно до п. 4 Порядку № 760 одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі по тексту - Постанова № 285).

У п. 7 Порядку № 760 встановлено, що одноразова компенсація у зв`язку з втратою годувальника, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, виплачується дружині чи чоловікові в разі, коли вони не одружилися вдруге, сім`ї померлого годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якій є непрацездатні особи, що були на утриманні померлого на момент його смерті.

Виплата одноразової компенсації здійснюється на підставі:

свідоцтва про смерть;

документа, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, складення ядерних зарядів та здійснення на них регламентних робіт, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

свідоцтва про шлюб;

експертного висновку міжвідомчої експертної комісії з установлення причинного зв`язку хвороби, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, іншої ядерної аварії, участі в ядерному випробуванні, військовому навчанні із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт або військово-лікарської комісії, що діє в системі МВС, СБУ чи Міноборони.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідні документи були надані позивачкою, а саме: копія свідоцтва про укладення шлюбу, копія свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , копія посвідчення серії та вкладка до посвідчення померлого чоловіка, відповідно до яких останній був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; копія експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.01.2019 № 1892 про те, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, копія посвідчення дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виданого 19.03.2019 за № НОМЕР_5 Чернігівською обласною державною адміністрацією.

Таким чином, позивачем надано усі документи, які необхідні для призначення одноразової компенсації за втрату годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.01.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України» (заява № 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульоване Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Європейський суд з прав людини у пункті 53 рішення від 26.06.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 і № 71378/10) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06) встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

У рішенні від 06.04.2000 по справі «Тлімменос проти Греції» («Thlimmenos v. Greece» заява № 34369/97) Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак, це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Так, обґрунтованим є висновок суду, що тривале проведення експертизи, не з вини позивача, та труднощі з оформленням документів (з урахуванням прифронтової зони), не можуть бути підставою для позбавлення останньої права, гарантованого Законом, на отримання одноразової компенсації за втрату годувальника.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язати Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію, в розмірі 7 586,00 грн., за втрату годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 , який був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

А.Г. Степанюк