Справа № 826/4952/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

16 квітня 2019 року м. Київ№ 826/4952/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс"
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаШевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарновський М.Р., Тарновський Р.М., Тарнавська Л.М. Тарнавська Р.Р.
про визнання протиправною та скасування постанови
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить суд скасувати постанову від 06.05.2010 року видану Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ, в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2017 року відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

В судових засіданнях представником позивача позовні вимоги підтримано у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Відповідачем явки представника не забезпечено, однак направлено на адресу суду письмові заперечення з приводу заявленого позову.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомлено.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням представника позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 05.06.2007 року №1301/0607/98-081, згідно з якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором.

Для забезпечення виконання основного зобов`язання між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та третіми особами укладено договір іпотеки від 07.06.2007 року, за умовами якого іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором від 07.06.2007 року на нерухоме майно, а саме, квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15 від 28.11.2012 року про відступлення права вимоги за зобов`язаннями відповідно до додатку до договору факторингу, зокрема, і права вимоги за договором про надання кредиту від 05.06.2007 року №1301/0607/98-081.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач, звернувшись до нотаріуса, з метою проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, із інформаційної довідки з Державного реєстру прав від 05.04.2017року № 84334975 дізнався про накладення арешту на квартиру, що є предметом застави. Арешт накладено постановою Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ від 06.05.2010 року.

Позивач вважає, що має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а тому постанова про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому, частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017, далі - КАС України) передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду викладеної у постанові від 22.08.2018 року у справі 658/715/16-ц, Верховний Суд зазначив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час вирішення спору судами першої й апеляційної інстанцій, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 22.08.2018 року, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 30 ЦПК України, виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами ЦПК.

За практикою Європейського суду з прав людини рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього ж Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Даний спір віднесений до юрисдикції загального суду і належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної юрисдикції, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Керуючись ст. 2-5, 238-239, 241, 243, 248, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, закрити.

Ухвалу направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Клименчук