Справа № 335/11624/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Справа № 335/11624/19 Провадження № ЗП/280/119/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Баркова Вадима Олександровича до Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2019 року з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), в особі представника - адвоката Баркова Вадима Олександровича, до Запорізької міської ради (далі - відповідач), в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача надати повну, достовірну інформацію про всі земельні ділянки у місті Запоріжжі, в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтовною площею 0,1 гектара.

На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві посилається на приписи ст.1, 3, 4, 5, 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вважає, що відповідач протиправно відмовив у доступі до публічної інформації, на запит від 19.08.2019 про надання інформації. При цьому, на думку позивача, належним способом захисту прав буде зобов`язання відповідача надати повну, достовірну інформацію про усі вільні ділянки державної та комунальної власності у межах м. Запоріжжя, в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтовною площею 0,1 гектара. Крім того, посилається на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 13.08.2019 по справі №369/5491/16-а, у відповідності до якої наведені органи згідно з їхньою компетенцією зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.

Ухвалою від 15.11.2019 було відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначений розгляд справи на 10 грудня 2019 року без виклику (без повідомлення) учасників справи. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 04 грудня 2019 року на адресу суду надіслав відзив на адміністративний позов (№50979), у якому вказує, що листом від 19.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до міської ради із заявою про надання письмової інформації про наявність земельних ділянок у м. Запоріжжі в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), на який Департаментом архітектури та містобудування 05.09.2019 надано відповідь на звернення, отже відповідь на публічний запит позивачу надана. При цьому, із посиланням на ст. 116, 123 Земельного кодексу України наголошує, що до теперішнього часу позивач не здійснив жодних дій, не надав необхідних документів до міської ради для оформлення у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, с. Мостозагін-7, тобто він не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки, адже про передачу їй у власність або оренду земельної ділянки міською радою не приймалось, підтвердити факт користування земельною ділянкою не може, отже позивач не довів, що між ним та Запорізькою міською радою виникли взаємовідносини, що регулюються Земельним кодексом України. Крім того, наголошує, що Запорізька міська рада не має у своїй власності інформації щодо запитуваної позивачем інформації. Таким чином, вважає, що позивачу було надано відповідь у відповідності до наявності у органу самоврядування інформації та компетенції, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У той самий день, відповідачем надано суду клопотання (вх. №50978) про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради.

Ухвалою суду від 10.12.2019 залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради (далі - третя особа 1) та Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради (далі - третя особа 2). Запропоновано третім особам подати до суду у 15-денний строк з моменту отримання копії даної ухвали та копії позовної заяви, пояснень щодо такого позову разом з документами, що підтверджують надсилання наданих пояснень іншим учасникам справи.

03 січня 2020 року від представника третьої особи 1 надійшли пояснення (вх. №409), за змістом яких вказує, що Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, розглянувши звернення ОСОБА_1 , у межах наданих повноважень надав відповідь від 05.09.2019 №Д-1062, яка обґрунтована тим, що відведення земельних ділянок на території міста для будівництва та обслуговування господарських споруд здійснюється міською радою у відповідності до затвердженої містобудівної документації в порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України. Пояснює, що загалом сільські, селищні, міські ради та саме Департамент не наділені повноваженнями та можливостями пошуку вільних земельних ділянок, а отже і володіти інформацією щодо їх кількісного складу. Зауважує, що виконавчі органи місцевого самоврядування є розпорядниками інформації містобудівного кадастру, який містить актуальні дані про об`єкти містобудування, розташовані на території м. Запоріжжя. Посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.06.2019 по справі №522/817/15-а, зазначаючи, що публічна інформація щодо вільних земельних ділянок у м. Запоріжжі, в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтовною площею 0,1 гектара, може бути надана у разі створення, фіксування на будь-яких носіях, що кореспондується з визначенням публічної інформації (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»). При цьому, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Враховуючи вищевикладене, вважає, що оскільки виконавчі органи місцевого самоврядування, зокрема, Департамент, не наділені повноваженнями надавати інформацію щодо вільних земельних ділянок та їх кількісного обліку, відповідна інформація не створювалась та не була зафіксована на носіях, що робить дану інформацію не публічною, а Департамент - не належним розпорядником інформації, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У строк, визначений судом, представником третьої особи 2 на адресу суду пояснення по справі не надані.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав до Запорізької міської ради запит, у якому із посиланням на ст. 1, 13, 14 Закон України «Про доступ до публічної інформації», ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» просив про надання йому письмової інформації про наявність земельних ділянок у місті Запоріжжі, в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтовною площею 0,1 гектара.

На запит позивача, листом від 05.09.2019 №Д-1062 Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради повідомив, що відведення земельних ділянок на території міста для будівництва та обслуговування господарських споруд здійснюється міською радою у відповідності до затвердженої містобудівної документації в порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України. Виконавчі органи місцевого самоврядування мають встановити можливість відведення визначеної у клопотанні земельної ділянки з урахуванням містобудівної документації та не порушення прав третіх осіб. У відповіді зауважено, що виконавчі органи місцевого самоврядування є розпорядниками інформації містобудівного кадастру, який містить актуальні дані про об`єкти містобудування, розташовані на території м. Запоріжжя, при цьому, кількісний облік земель і розподіл їх за власниками землі (землекористувачами) здійснюється територіальними органами Держземагенства. Чинним законодавством не передбачено порок ведення обліку вільних земельних ділянок державної чи комунальної форми власності органами місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене, для вирішення питання землевідведення запропоновано позивачу звернутись на адресу уповноважених органів, а саме: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2939-VI).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (ст. 13 Закону №2939-VI).

Частиною 1 ст. 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у статті 20 №2939-VI. Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону №2939-VI).

У ст. 22 Закону № 2939-VI наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Так розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до Запорізької міської ради із запитом на отримання публічної інформації, у якому посилаючись на Закон №2939-VI просив надати йому повну та достовірну інформацію про всі земельні ділянки у місті Запоріжжі, в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтовною площею 0,1 гектара.

Інформація про наявність вільних земельних ділянок, що можуть бути надані у власність та використанні під забудову, на думку суду, відноситься до публічної інформації в розумінні Закону №2939-VI.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 №280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади з питань земельних відносин (Держгеокадастр) та його територіальні органи забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

З огляду на зазначені норми передусім саме ці органи згідно з їхньою компетенцією зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні. Такий висновок викладений у пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації».

Таким чином, інформацією про земельні ділянки державної та комунальної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд володіють до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів відповідні виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади, розпорядниками якої і після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів вони залишаються, якщо вона є у їхньому фактичному володінні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 369/5491/16-а.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відхиляє доводи відзиву щодо застосування у цій справі висновків Верховного Суду, сформульованих у постанові від 27.06.2019 у справі № 522/817/15-а, стосовно того, що розроблення містобудівної документації мало початковий характер, а тому заходи по забезпеченню доступності та повноти інформації повинні були вживатись уповноваженими органами вже після утворення відповідно інформації, яка повинна бути задокументованою, оскільки у постанові від 13.08.2019 у справі № 369/5491/16-а Верховний Суд від вказаних висновків відступив та судом враховується саме остання правова позиція Верховного Суду зі спірного питання.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів наявності підстав для відмови у наданні інформації на відповідний запит, що передбачений положеннями ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI, зокрема, що інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що запитувана ОСОБА_1 у запиті від 19.08.2019 інформація відноситься до публічної інформації в розумінні Закону №2939-VI, розпорядником якої є Запорізька міська рада.

Щодо твердження представника відповідача, що Запорізька міська рада не має у своїй власності інформації щодо запитуваної позивачем інформації та позивачу за отриманням інформації необхідно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області суд зауважує, що у разі відсутності інформації про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, що не надані у користування, які можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у відповідних органах виконавчої влади з урахуванням того, що така інформація може бути вже внесена до Держаного земельного кадастру, а його ведення відповідно до статті 7 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держгеокадастру), то відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI відповідний запит щодо отримання відомостей про вільні земельні ділянки мав бути направлений належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Проте, жодних таких дій, як вбачається зі змісту відповіді від 05.09.2019 №Д-1062 Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, не було вчинено. Така відповідь є лише формальною відпискою, чим порушено право особи на отримання інформації.

Також посилання відповідача на ст. 116, 123 Земельного кодексу України, із одночасним наголошенням, що до теперішнього часу позивач не здійснив жодних дій, не надав необхідних документів до міської ради для оформлення у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою, є недоречним, оскільки не стосуються предмету цього судового розгляду, і не спростовує висновок суду у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Запорізькою міською радою допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання інформації на запит про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є відповідач, а тому для захисту прав і інтересів позивача необхідно зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 інформацію на його запит від 19.08.2019 відповідно до вимог Закону №2939-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Баркова Вадима Олександровича (вул. Фортечна, буд. 4-А, каб. 34, м. Запоріжжя, 69002) до Запорізької міської ради (пр. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради (вул. Зелинського, буд. 3, м. Запоріжжя, 69037, ), Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради (вул. Зелинського, буд. 3, м. Запоріжжя, 69037, ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Запорізьку міську раду надати ОСОБА_1 повну, достовірну інформацію про всі земельні ділянки у місті Запоріжжі, в районі селища Мостозагін-7, що можуть бути використані під забудову та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки); орієнтовною площею 0,1 гектара.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької міської ради.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль