Справа № 640/18150/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року м. Київ № 640/18150/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 02.10.2018 №1557-о «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади та податкової міліції у запас;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого з особливо тяжких справ відділу організації досудових розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 по 01.11.2018.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуваний наказ про звільнення ОСОБА_1 винесено під час перебування останнього на лікарняному. Крім того, позивачем наголошено, що власного бажання на звільнення з податкової міліції останній не мав та не має, а рапорт, що став причиною звільнення, був написаний позивачем та залишений у Саєнко М.О. у липні 2018 року виключно на виконання наказу Саєнка М.О . При цьому, на підтвердження наявності у позивача бажання продовжити службу ОСОБА_1 подано відповідне повідомлення. На додаток, з посиланням на судову практику позивачем вказано про те, що за змістом п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, до закінчення трьохмісячного строку попередження особи, які подали рапорт про звільнення за власним бажанням, мають право відкликати це рапорт, якщо сторони не домовились про звільнення у більш короткий строк.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення, а також витребувано від відповідача копії документів та матеріалів, необхідних для розгляду даної справи.

26.11.2018 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що факт подання ОСОБА_1 у липні 2018 року рапорту на звільнення за власним бажанням з займаної посади та органів податкової міліції, з огляду на наказ полковника податкової міліції Саєнка М.О. задля можливої потреби у майбутньому, жодними доказами не підтверджено. Разом з тим, про факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному відповідачу стало відомо тільки 09.10.2018, коли ОСОБА_1 подав заяву про відкликання рапорту, до якого додав копію листа непрацездатності серії АДХ № 373961. За твердженням представника відповідача, до цього моменту жодних довідок чи письмових пояснень щодо перебування позивача на лікарняному до Головного управління ДФС у м. Києві не надходило; позивача не було на робочому місці з 26.09.2018, а заяв про відкликання раніше поданого рапорту про звільнення станом на 02.10.2018 до відповідача не надходило. Крім того, у відзиві наголошено, що у межах спірних правовідносин звільнення працівника відбулось не з ініціативи власника, що виключає його звільнення у період перебування на лікарняному, а безпосередньо з ініціативи працівника.

12.12.2018 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що відповідач не мав права звільняти позивача на підставі рапорту без вказання причин, що перешкоджають позивачу подальше виконання службових обов`язків.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 02.10.2018 №1557-о «По особовому складу податкової міліції» Партолу Дмитра Руслановича, капітана податкової міліції, слідчого з особливо важливих справ відділу організації досудового розслідування слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві з 05.10.2018 звільнено з посади та податкової міліції у запас за п. 64 пп. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. В якості підстави для винесення даного наказу вказано рапорт ОСОБА_1

Вважаючи наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 02.10.2018 №1557-о «По особовому складу податкової міліції» протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів. У складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції.

Згідно з п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У свою чергу, нормативно-правовим актом, який визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджено Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення №114).

Так, п. 8 Положення №114 визначено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров`я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв`язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; за службовою невідповідністю; у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку) (п. 62 Положення №114).

У силу пп. «ж» п. 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

У відповідності до п. 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Тобто, у межах передбаченого п. 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Водночас, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії рапорту ОСОБА_1 , в якому останній просив звільнити його з посади та податкової міліції ДФС України за власним бажанням, остання не містить ані дати його подання, ані погодженої дати щодо звільнення позивача із займаної ним посади.

У той же час, сторонами погоджено, що подання вказаного рапорту мало місце у липні 2018 року (без зазначення точної дати), відтак, з огляду на не надання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доказів на підтвердження точної дати подання позивачем рапорту, суд виходить з того, що станом на момент винесення оскаржуваного наказу не завершився тримісячний строк від дня попередження позивачем про своє бажання звільнитися, а тому звільнення останнього без дотримання вказаного строку є безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу, що у межах вказаного тримісячного строку (що не спростовано відповідачем, як суб`єктом владних повноважень) позивачем подано до начальника Головного управління ДФС у м. Києві заяву від 09.10.2018 (отримана відповідачем 09.10.2018, згідно зі штампом вхідної кореспонденції) про відкликання рапорту про звільнення за власним бажанням та визнання його недійсним.

Як наслідок, суд вказує, що оскаржуваний наказ прийнято передчасно, без дотримання строку, визначеного п. 68 Положення №114.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду від 24.10.2018 у справі №810/1263/16 та від 07.02.2019 у справі №804/117/17.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 02.10.2018 №1557-о «По особовому складу податкової міліції» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 підлягає поновлення на посаді слідчого з особливо тяжких справ відділу організації досудового розслідування слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Окремо суд звертає увагу, що решта підстав, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, викладеного не спростовують, а протилежного не доводять, з урахуванням того, що у силу ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а у межах спірних правовідносин звільнення позивача оформлено за його бажанням. Також, позивачем не надано доказів написання рапорту під примусом без власної волі, оскільки матеріали справи не містять відповідних звернень до керівництва, або заяв, поданих у порядку Кримінального процесуального кодексу України, до органів МВС, прокуратури, тощо про застосування до нього відповідного психологічного або фізичного примусу з метою звільнення з роботи.

Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 по 01.11.2018 суд вказує про наступне.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Так, кількість робочих днів у 2018 році за період з 06.10.2018 (наступний день після звільнення) по 31.12.2018 склала 59.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 08.08.2018 №78/0/206-18 кількість робочих днів протягом періоду січень 2019 - грудень 2019 складає помісячно відповідно: 21, 20, 20, 20, 22, 18, 23, 21, 21, 22, 21, 21 днів, а загалом - 250 дні.

За період січень 2020 року кількість робочих днів, включаючи день прийняття рішення суду у даній справі, складає 12.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.10.2018 (наступний день за днем звільнення) по 20.01.2020 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом на 20.01.2020 становить 321 дня.

З наявної у матеріалах справи довідки про обчислення середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 від 19.11.2018 №05-1045 вбачається, що середня заробітна плата останнього, яка обчислена виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, відповідно до Порядку №100, складає 752,44 грн., з урахуванням п. 4 Порядку, а середньомісячне грошове забезпечення - 15 801,24 грн., що не заперечувалось позивачем під час судового розгляду справи.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 752,44 грн. х 321 робочих дня = 241 533,24 грн.

На підставі викладеного, суд вказує про необхідність стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2018 (наступний день за днем звільнення) по 20.01.2020 (день ухвалення судового рішення) у розмірі 241 533,24 грн.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 02.10.2018 №1557-о «По особовому складу податкової міліції».

Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого з особливо тяжких справ відділу організації досудового розслідування слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2018 (наступний день за днем звільнення) по 20.01.2020 (день ухвалення судового рішення) у розмірі 241 533,24 грн. (двохсот сорока однієї тисячі пятисот тридцяти трьох грн. 24 копійок).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого з особливо тяжких справ відділу організації досудового розслідування слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві та в частині стягнення з Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 17 306,07 грн. (сімнадцяти тисяч трьохсот шести грн. 07 копійок) підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок