Справа № 520/11287/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків

20 січня 2020 р. № 520/11287/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківської обласної державної адміністрації (вул. Сумська, буд. 64,м. Харків, 61200), третя особа Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 7 пов., м. Харків, 61022) про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення, -

встановив:
Позовні вимоги заявлені до Харківської обласної державної адміністрації, третя особа Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про

визнання протиправним рішення Комісії з визначення статусу осіб які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Харківської обласної державної адміністрації від 27 березня 2019 року, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3;

зобов`язання Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3.

Ухвалою суду від 29.10.2019 позов залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви.

На виконання ухвали суду, позивачем 15.11.2019 недоліки усунуто та ухвалою від 20.11.219 у справі відкрито спрощене провадження в порядку, визначеному ст.257 КАС України. Ухвалою від 20.01.2020 визнано поважними причини пропуску строку на звернення до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відмова у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 є незаконною та такою, що порушує права позивача.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому він проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що позивачем не надано необхідних документів для підтвердження наявності підстав для надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та звернуто увагу на недотримання позивачем троків звернення до суду.

Суд зазначає, що положеннями ч.ч.1,2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що про наявність оскаржуваного рішення позивач дізнався у травні 2019 року, отримавши його через свого представника; доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Також за даними програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що позивачем у травні 2019 було подано позов до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, в якому просив суд визнати протиправним рішення Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, щодо відмови у видачі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та відмовлено у позові з тих підстав, що Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації не приймав рішення щодо відмови у видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3.

25.10.2019 позивачем подано новий адміністративний позов до Харківської обласної державної адміністрації, третя особа Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішення.

Враховуючи викладене вище, судом не встановлено підстав для застосування до спірних правовідносин положень, визначених ст.122 КАС України.

Третя особа правом надання пояснень щодо адміністративного позовну не скористалася.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим Пенсійним фондом України в Харківській області.

У період з 5 січня 1990 до 12 травня 1990 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 кілометровій зоні відчуження на посаді водія, отримав дозу опромінення 4.7 бер., що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Відповідно до направлення військової частини №34003 від 12.05.1990 №108/7 позивача направлено на стаціонарне лікування за місцем проживання, з діагнозом - знаходився у зоні радіоактивного зараження.

Згідно акту про нещасний випадок № 115 від 15.10.1990 позивач отримав захворювання, що призвело до отримання 2ї групи інвалідності, через виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом також встановлено, що протоколом засідання військово-лікарської комісії з встановлення причинного зв`язку захворювання №732 від 30 липня 1991 року підтверджено, що захворювання рядового ОСОБА_1 1954 року народження пов`язано з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дана обставина також повторно підтверджена експертним висновком Харківського регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювання та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 16.01.1992 року № 3988.

Відповідно до довідки Харківської обласної ВТЕК №4 Серії ВТЕ-6 № 029636 причиною 2 групи інвалідності позивача є захворювання, що пов`язано з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

В подальшому протоколом Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12.07.2016 № 3037 постанова 20 ВЛК про причинний зв`язок захворювання по протоколу засідання 20 ВЛК № 732 від 30.07.1991 відмінена.

14.08.2018 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації з заявою про видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

27.03.2019 року рішенням Комісії з визначення статусу осіб які постраждати в наслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, що діє при Харківській обласній державній адміністрації позивачу у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відмовлено.

Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 28.03.2019 року №В-2562/01-44/25 причиною відмови у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС слугувала відсутність документів, що підтверджують виконання робіт в зоні відчуження.

Позивач, вбачаючи в зазначеному вище, порушення своїх прав звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом.

Суд зауважує, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ ).

Відповідно до статті 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 10 Закону №796-ХІІ визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Закону №796- XII до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: - у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів.

Підстави визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені ст.15 Закону № 796-ХІІ, якими є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Згідно із частиною 1 статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 Закону №796-ХІІ посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частиною 4 Закону №796-ХІІ встановлено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551 (далі Порядок).

Даний Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій.

Згідно із пунктом 11 Порядку (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: - довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); - довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

Отже, підставою для видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС є наявність одного із зазначених в пункті 11 Порядку документів.

Судом встановлено, що позивач на підтвердження його статусу, як учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС надав відповідачу копію довідки, видану Харківським районним військовим комісаріатом Харківської області №4/436 від 22.09.1992 року, в якій зазначено, що він в період з 5 січня 1990 до 12 травня 1990 знаходився на навчальних зборах, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в тридцяти кілометровій зоні відчуження на посаді водія та отримав дозу опромінення 4,7 бер.

Крім того, військовий квиток позивача містить запис, що в період з 5 січня 1990 до 12 травня 1990 він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 кілометровій зоні відчуження на посаді водія, отримав дозу опромінення 4.7 бер., час проходження зборів зараховується у трудовий стаж, що надає право на пільгову пенсію відповідно до списку №1.

Проте, суд зауважує, що згідно наказу Міністерства оборони України від 08.09.1997 № 322 дислокація військової частини НОМЕР_3 , де проходив службу позивач, у період з 21.05.1986 по 2.11.1990, була у 3й зоні радіоактивного забруднення (с.Оране).

Згідно директиви начальника Головного штабу ЗС від 14.04.1993 , якою введено в дію Перелік військових частин, установ , підприємств та організацій, особовий склад яких приймав участь в роботі по ліквідації наслідків аварії на ЧАСЕ в зоні відчуження, суд зазначає, що п. 1 вказаного документу затверджено перелік військових частин, які приймали участь в роботах з ліквідації наслідків ЧАЕС у зоні відчуження (в тому числі військова частина 34003).

Пунктом 2 вказаної Директиви визначено, що військові частини ЗСУ, які приймали участь у 1986-1990 роках в роботах в зоні відчуження повним складом, наділені повноваженнями видавати підтверджуючі довідки про участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в переліку виділені жирним шрифтом. Військова частина НОМЕР_3 , у якій позивач проходив відповідні збори та приймав участь у роботі по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не наділена повноваженнями видавати такі довідки.

Суд зазначає, що згідно Постанови Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Перелік населених пунктів, які відносяться до зон відчуження, згідно якого с. Оране віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Отже, з наведеного слідує, що позивач приймав проходив службу на території населеному пункті в зоні ЧАЕС, який відносяться до зони безумовного (обов`язкового) відселення, а не зони відчуження.

Також, із долученої до матеріалів справи довідки №82 за підписом командира військової частини 34003 встановлено, що позивач був призваний на військові збори, які відбувалися у період з 05.01.1990 по 12.05.1990 під час яких виконував службові обов`язки в військовій частині, тарифна ставка в одинарному розмірі з урахуванням вимог постанови ЦК КПСС від 29.12.1987 виплачена за 17 днів.

Отже, позивачем не підтверджено участі позивача у роботах, пов`язаних з усуненням наслідків аварії на ЧАЕС у 1990 році терміном не менше 30 днів у зоні відчуження, як підстави надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС .

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 257 КАС України

вирішив:
Адміністративний позов залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Зоркіна Ю.В.