Справа № 200/14510/19-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 р. Справа№200/14510/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (юридична адреса: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, пр.-т Миру, 70, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 15.08.2019 року про відмову в призначенні державної допомоги на дітей одиноким матерям, зобов`язання призначити державну допомогу на дітей одиноким матерям з 23.07.2019 року та виплатити невиплачену державну допомогу на дітей одиноким матерям за період з 23.07.2019 року по теперішній час.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року суд відкрив провадження по справі № 200/14510/19-а, задовольнив клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

11 січня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.07.2019 року звернулась до відповідача як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги одиноким матерям. Відповідачем відмовлено у призначенні допомоги згідно протоколу засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №83 від 06.08.2019 року, керуючись порядком призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 року №365 з урахуванням інформації, отриманої шляхом обміну із системою «Аркан». Дії відповідача щодо відмови у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В установлений судом строк відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду був наданий відзив, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач мотивовував тим, що 23.07.2019 року позивач звернулась за призначенням державної допомоги на дітей одиноким матерям. 06.08.2019 року з урахуванням отриманого подання та викладених в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.07.2019 року №21/1383 комісією прийнято рішення про відмову у призначенні соціальних виплат. Зазначив, що департаментом не приймалось рішення щодо відмови в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, рішенням приймалось саме міською комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Враховуючи зазначене просив замінити неналежного відповідача з департаменту на міську комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 08 серпня 2007 року Тельманівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 09 липня 2018 року №19419, РНОКПП НОМЕР_1 . (а.с.7-9)

Відповідач, Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради є органом місцевого самоврядування, створеним рішенням №7/17-1339 від 19.04.2017. У своїй діяльності керується Конституцією України, Законами та іншими нормативно-правовими актами. До функцій належить, зокрема, забезпечення у межах своїх повноважень додержання законодавства про соціальний захист та соціальне обслуговування населення.

10 травня 2018 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було видане свідоцтво серії НОМЕР_3 про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 10 травня 2018 року складено відповідний актовий запис № 616. Батьками у зазначеному свідоцтві зазначено: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідок від 09.07.2018 р. №19419, № НОМЕР_4 , позивач - ОСОБА_1 з малолітньою дитиною взята на облік внутрішньо переміщеної особи, перемістилися за адресою (фактичне місце проживання/перебування): АДРЕСА_1 . (а.с. 9-10)

23.07.2019 року позивач звернулась на адресу департаменту із заявою про виплату допомоги при народженні дитини.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.07.2019 року №21/1383, який складено соціальним інспектором Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, встановлено, що під час перевірки заявник за адресою вказаною у довідці ВПО не перебував, залишено повідомлення. Під час перевірки 05.08.2019 року заявник перебував з донькою за адресою, вказаною у довідці ВПО. Згідно з даними системи «Аркан» заявник в м. Маріуполь за адресою, вказаною у довідці ВПО постійно не перебуває. Попереджено про обов`язок у 10-денний строк повідомляти ДСЗН про зміну адреси проживання.

Відповідно до витягу з протоколу від 06.08.2019 року №83 міської комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам міської ради ОСОБА_1 відмовлено у призначенні соціальних виплат, керуючись порядком призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 №365, з урахуванням інформації, отриманої шляхом обміну з системою «Аркан».

Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 15.08.2019 року відмовлено позивачу в призначенні допомоги на звернення від 23.07.2019 року з посиланням на протокол засідання комісії з питання призначення соціальних виплат внутрішьно переміщеним особам № 83 від 06.08.2019 р.

Розглянувши клопотання відповідача про заміну відповідача суд зазначає наступне.

Позивач оскаржує рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 15.08.2019 року про відмову в призначенні державної допомоги на дітей одиноким матерям.

Судом встановлено, що 15.08.2019 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради прийняв рішення про відмову позивачу в призначенні допомоги відповідно до звернення від 23.07.2019 року.

Крім того, від позивача не надходило заяв про заміну неналежного відповідача з департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на міську комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, тобто, позивач не надав згоди на заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що належним відповідачем у даній справі є Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, та, відповідно, про залишення без задоволення клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача з департаменту на міську комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Отже, спірним у даних правовідносинах є відмова у призначенні позивачу допомоги на дітей одиноким матерям.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога на дітей одинокім матерям.

Згідно зі ст. 18-1 вказаного закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, яка (який) не одержує на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Вказана норма кореспондується із п. 33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751.

Згідно із п. 36 Порядку №1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення волі отримувача допомоги за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) зупиняється у разі тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини. У разі припинення дії обставин, передбачених абзацами четвертим - десятим і дванадцятим - чотирнадцятим цього пункту, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин. Виплата допомоги припиняється або зупиняється на підставі поданих обґрунтованих пропозицій органу опіки та піклування за поданням центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або уповноваженої особи, визначеної виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади, до органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, право позивача на отримання допомоги на дітей одиноким матерям відповідачем не заперечується.

Така допомога підлягає виплаті щомісяця як мінімум по місяць досягнення дитиною 18-річного віку, і періодично виплачувалася позивачу на підставі її заяв, за виключенням заяви позивача від 18 квітня 2018 року.

Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 на виконання вказаного Закону, не передбачено такої підстави для відмови в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, як не підтвердження факту мешкання, як зазначено у спірному рішенні.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Умови призначення допомоги на дітей одиноким матерям передбачено статтею 18-2 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Сторонами не спростовується факт надання позивачем всіх необхідних документів.

Відповідно до приписів статті 18-4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: 1) позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; 2) позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; 3) скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; 4) реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; 5) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; 6) смерті дитини; 7) смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі: 1) тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; 2) відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; 3) тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Умови, на яку посилається відповідач при відмові у призначенні допомоги одинокій матері - незнаходження за адресою реєстрації отримувача допомоги, вказаний вище Закон не містить.

Суд наголошує, що позивач і її дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям у зв`язку з відсутністю за адресою реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Отже, позивач має право на отримання державної допомоги одинокій матері. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги на дітей одиноким матерям.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої та неповнолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги одинокій матері є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання незаконними дій щодо відмови в призначенні допомоги одинокій матері, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення допомоги одинокій матері від 19 грудня 2018 року, вказавши на виявлені порушення, допущені при відмові у призначенні допомоги.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що у позивача були об`єктивні причини пропуску строку звернення до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскарженого рішення в частині, яке створює правові наслідки, і зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Враховуючи всі наведені обставини, позов підлягає задоволенню, шляхом скасування спірного рішення від 15.08.2019 року Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради та у зобов`язанні відповідача призначити та виплатити державну допомогу на дітей одиноким матерям, починаючи з 23.07.2019 року.

У відповідності із положеннями ст. 139 КАС розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (юридична адреса: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, пр.-т Миру, 70, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 15.08.2019 року про відмову в призначенні державної допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 .

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) державну допомогу на дітей одиноким матерям, починаючи з 23.07.2019 року.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) 20 січня 2020 року. Судове рішення у повному обсязі складено та підписано 20 січня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова