Справа № 640/6689/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6689/19 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Земляної Г.В.,Ісаєнко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Сумській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу № СМ486/1628/АВ/ТД-ФС від 01 березня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Управління Держпраці у Сумській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

16 грудня 2019 року позивач подала заперечення на апеляційну скаргу в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2019 року начальником Управління Держпраці у Сумській області видано направлення на проведення інспекційного відвідування, яким, на період з 07 лютого 2019 року по 08 лютого 2019 року, направлено головних державних інспекторів Маслака В.Б. та Мокрія С.В. для проведення інспекційного відвідування на предмет належного оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса здійснення діяльності: АДРЕСА_2 (магазин).

07 лютого 2019 року інспекторами праці складено вимогу про надання документів №СМ/486/1628/АВ-НД, якою зобов`язано ФОП ОСОБА_1 надати копії необхідних для проведення інспекційного відвідування документів у строк до 08 лютого 2019 року до 14:00 години.

За результатами проведення інспекційного відвідування, інспекторами праці було складено акт інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 №СМ486/1628/АВ від 08 лютого 2019 року (далі - Акт) за висновками якого, виявлено наступні порушення:

- частина перша статті 24 Кодексу законів про працю України - у порушення вимог якої, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- частина третя статті 24 Кодексу законів про працю України - у порушення вимог якої, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи ОСОБА_2 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Вказаний Акт був направлений позивачу.

19 лютого 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до Управління Держпраці у Сумській області із письмовими запереченнями до Акту, у яких виклала свою незгоду з його висновками.

Управління Держпраці у Сумській області листом від 28 лютого 2019 року за вих. №27/04-29/2019/2153 надано відповідь на заперечення ФОП ОСОБА_1 до Акту.

01 березня 2019 року складено припис про усунення виявлених порушень №СМ486/1628/АВ/П, яким було зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 20 березня 2019 року усунути вказані в Акті перевірки порушення, примірник якого був направлений за адресою реєстрації позивача у м. Києві.

На підставі викладеного, начальником Управління Держпраці у Сумській області винесено постанову про накладення штрафу №СМ/486/1628/АВ/ТД-ФС від 01 березня 2019 року, якою, на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», частини 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190, 00 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.п. 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 27 березня 2015 року № 340 (далі - Положення №340), передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Таким чином, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому, такий вид порушення повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 08 лютого 2019 року під час інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , магазин "ІНФОРМАЦІЯ_3", було виявлено ОСОБА_2 , яка під час інспекційного відвідування виконувала роботу продавця - консультанта, а саме здійснювала консультацію та обслуговування покупців, розливала спиртні напої у тару та реалізовувала їх покупцям, також, реалізовувала покупцям товари харчування.

За результатами проведення інспекційного відвідування, інспекторами праці були встановлені наступні порушення: частина перша статті 24 Кодексу законів про працю України - у порушення вимог якої, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження ; частина третя статті 24 Кодексу законів про працю України - у порушення вимог якої, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи ОСОБА_2 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною третьою ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_1 трудового законодавства були зроблені на підставі пояснень працівника ОСОБА_2 та уповноваженої особи позивача - ОСОБА_3 , зафіксовані інспекторами праці засобами відеофіксації. Письмові пояснення у вказаних осіб не відбирались.

Проте, в матеріалах справи міститься копія трудового договору від 01 лютого 2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до пункту 2 якого, останню прийнято на посаду продавця - консультанта.

Також, позивачем надано до суду першої інстанції копію наказу (розпорядження) №04К про прийняття на роботу, форми П-1, затвердженої наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року №489, яким з 01 лютого 2019 року ОСОБА_2 прийнято на посаду продавця - консультанта.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення між позивачем та ОСОБА_2 трудового договору з 01 лютого 2019 року. Про вказані обставини позивач також повідомив контролюючий орган, направивши копії відповідних документів разом з зауваженнями на Акт перевірки №СМ486/1628/АВ від 08 лютого 2019 року, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення позивачем частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України.

З листа ГУ ДФС у м. Києві від 06 червня 2019 року №107246/10/26-15-13-02-15 вбачаєтсья, що 07 лютого 2019 року о 19:20 від ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві електронною поштою надійшло повідомлення про прийняття працівника на роботу (вх. №), відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 прийняла на роботу ОСОБА_2 з датою початку роботи 01 лютого 2019 року.

З постанови про накладення штрафу №СМ486/1628/АВ/ТД-ФС від 01 березня 2019 року вбачається, що ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, а також застосовано до неї штрафні санкції передбачені вказаною статтею у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати - в сумі 125 190, 00 грн.

Враховуючи наявність у матеріалах справи трудового договору, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 лютого 2019 року, колегія суддів погоджується з висновком окружного адміністративного суду про можливість задоволення вимог позивача та скасування постанови про накладення штрафу №СМ486/1628/АВ/ТД-ФС від 01 березня 2019 року, винесеної Управління Держпраці у Сумській області.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Земляна Г.В.

Суддя Ісаєнко Ю.А.