Справа № 160/11392/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач) про:
- визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії за період з 14.09.2018 по 28.02.2019 включно;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити позивачу суму пенсії за період з 14.09.2018 по 28.02.2019 включно із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 у справі №160/8318/18, позивачу призначено пенсію за віком з 14.09.2018 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, з моменту призначення пенсії та по 28.02.2019 відповідач не здійснював виплату пенсії, посилаючись на положення постанови КМУ від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 №365» та відсутність окремого порядку для виплати пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача до суду 29.12.2019 надійшли копія пенсійної справи та відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно з постановою КМУ від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку визначеного КМУ. Таким чином, нарахований борг в розмірі 74 856,80 грн., у зв`язку з призначенням пенсії за період з 14.09.2018 по 28.02.2019, який обліковується в Пенсійному фонді України, буде виплачено за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 у справі №160/8318/18 позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви від 14 вересня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи в Шахтопрохідницькому управлінні №8 тресту "Антроцитшахтобуд" з 09.07.1990 по 15.08.1990 учнем прохідника, з 27.06.1991 по 31.08.1991 прохідником, з 06.08.1992 по 26.09.1992 гірничим майстром підземним; в Шахтоуправлінні "Луганське" ВО "Луганськвугілля" з 13.09.1993 по 11.01.1995 прохідником; з 18.01.1995 по 01.04.1996 гірничим майстром з ремонту шахтних стволів у МСП виробнича фірма "Кедр-2", призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі заяви про призначення пенсії з 14 вересня 2018 року.

Листом від 27.05.2019 №462/03,22-12 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що йому призначено пенсію за віком та зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідач у відзиві зазначає, що за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 було нараховано пенсійні виплати на загальну суму 74 856,80 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати нарахованої суми пенсії за вказаний період протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості з виплати пенсії за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 в сумі 74 856,80 грн., а лише зазначається про підставу не виплати вказаної суми, у зв`язку з відсутністю постанови Кабінету Міністрів України, яка б регулювала порядок про соціальні виплати, які не виплачені за минулий період.

За положеннями статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Статтею 49 Закону України від 09.03.2005 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до норм Закону №1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії за період з 01.09.2018 по 28.02.2019. Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, то суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з підстав, що не передбачені статтею 49 Закону №1058.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на постанову Кабінету Міністрів України Кабміну від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є безпідставним, оскільки постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом №1058.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суханов та Ільченко проти України зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, яка відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є об`єктом захисту.

Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).

Відповідно до ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яка виразилась у невиплаті нарахованої пенсії позивачу за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 є протиправною.

Водночас, приписами частини 2 статті 46 Закону №1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що заборгованість з виплати пенсії за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 не є спірним питанням у цій справі. Як зазначено відповідачем, суми пенсії за вказаний період обліковуються у відповідача, однак, не виплачуються з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335.

Суд вважає таку правову позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.

Постановою КМУ від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 02.03.1999 №2-рп-99 висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону №1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.09.2018 по 28.02.2019.

Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.09.2018 по 28.02.2019 у сумі 74 856.80 грн.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити виплату заборгованості із нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії), суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 46 Закону №1058, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону №1058, статтею 2 Закону №2050 та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФ України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1127/17, від 24.01.2019 у справі №159/1651/17 висновок якого, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, оскільки пенсія не була виплачена у встановлені терміни з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не доведено правомірності своїх дій щодо невиплати нарахованої пенсії позивачу.

Відтак, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 05.07.2019 №6, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії за період з 14.09.2018 по 28.02.2019 включно.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області виплатити позивачу суму пенсії за період з 14.09.2018 по 28.02.2019 включно із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянами частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська