Справа № 640/8410/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 грудня 2019 року № 640/8410/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Київській області,

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - ГУ Держпраці у Київській області) та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 02 квітня 2019 року №КВ636/1760/АВ/ТД/ФС про накладення штрафу у розмірі 1 502 280, 00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що інспекторами відповідача проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю, за результатами якого виявлені порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, зокрема, щодо допущення до роботи працівників без укладення трудового договору та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Представниками відповідача складено Акт №КВ 639/1760/АВ від 22 березня 2019 року та у подальшому винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу №КВ636/1760/АВ/ТД/ФС від 02 квітня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 1 502 280, 00 грн.

Позивач посилається на те, що із рядом працівників, щодо яких йдеться в Акті та постанові, укладалися цивільно-правові договори на надання ФОП ОСОБА_1 оплачуваних послуг за актами прийому-передачі робіт, при цьому здійснювалися необхідні податкові відрахування з суми винагороди, що належали виплаті виконавцям послуг - податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок.

Посилаючись на те, що порушень трудового законодавства не допускав, а висновки Акту та постанови є помилковими, позивач оскаржує їх до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 року відкрито провадження у справі, ухвалено провадити розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем 05 червня 2019 року подано відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на ті обставини, що за результатами інспекційного відвідування позивача встановлені порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України щодо ряду осіб, які допущені до роботи без укладення трудового договору. Інспекційне відвідування проводилося в межах компетенції Головного управління Держпраці у Київській області 11 березня 2019 року за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача за адресою: АДРЕСА_1, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», при цьому виявлено, що на робочих місцях перебували працівники та виконували обов`язки щодо консультації покупців про наявність товару, викладали товар на вітрини, наводили лад у торгівельному залі, фактично виконували обов`язки продавців-консультантів непродовольчих товарів, що зафіксовано засобами відео зйомки.

Перевіркою наданих документів було встановлено, що зміст договорів, укладених між позивачем та фізичними особами, вказує на наявність трудових відносин між роботодавцем та працівником, проте вимоги трудового законодавства, зокрема щодо належного оформлення трудових відносин, сплати податків та зборів, позивачем не дотримано. У задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Позивачем через уповноваженого представника 24 червня 2019 року подано відповідь на відзив, у якому додатково зазначено, що відповідач не повідомив належним чином та у визначений строк позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, чим порушено його право на участь у розгляді справи та надання пояснень, оскільки розмір визначеного штрафу є суттєвим.

Окрім того, позивач стверджує, що стосовно осіб, перерахованих в Акті від 22 березня 2019 року, не зазначено анкетних та паспортних даних, а щодо однієї особи- ОСОБА_4 існують докази її співпраці з іншим ФОП, який здійснює діяльність у цьому ж приміщенні, але на другому поверсі.

Також позивач зазначає, що окрім направлення на проведення перевірки не отримував інших документів, як-то вимоги щодо надання документів, Акту за результатами перевірки, припису про усунення виявлених порушень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року позивачу встановлено строку для усунення н6едоліків позовної заяви, зокрема в частині сплати судового збору за належними банківськими реквізитами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2019 року розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 та 20 серпня 2019 року відмовлено позивачу у задоволенні заяв про забезпечення позову.

Від позивача 02 вересня 2019 року надійшли додаткові пояснення щодо позову.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ Держпраці у Київській області від 07 березня 2019 року №1289 та направлення на проведення інспекційного відвідування №639 від 11 березня 2019 року уповноваженими представниками проведено інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1.

Під час проведення інспекційних відвідувань інспектори праці керуються окрім інших нормативно-правових актів, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі - Порядок №295).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 295 під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмету інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Враховуючи те, що предметом інспекційного відвідування є не тільки додержання законодавства про працю, а й виявлення неоформлених трудових відносин, відповідачем прийнято рішення не попереджувати позивача завчасно про інспекційне відвідування.

Перед початком інспекційного відвідування інспектор праці пред`явив позивачу службове посвідчення та надав направлення на проведення інспекційного відвідування, про що наявна відповідна відмітка в матеріалах.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до пункту 12 Порядку №295 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця є обов`язковими для виконання.

Інспектором праці надано вимогу про надання документів № 639 від 11 березня 2019 року, у якій окрім особових справ працівників, наказів про їх прийняття та звільнення, штатного розпису, посадових інструкцій, вимагалося надання цивільно-правових угод, на які посилався позивач.

Згідно положень пункту 16 Порядку № 295 у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який підписується за можливості керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Копія такого акту надсилається органам, яким підпорядковується об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням. У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку надання документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування зупиняється.

З огляду на такі положення Порядку № 295, а також тих обставин, що 11 березня 2019 року позивачем не надано необхідних для перевірки документів, інспектором праці складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №КВ639/1760/АВ/НД від 12 березня 2019 року.

Зазначений акт від 12 березня 2019 року підписаний позивачем без зауважень, з чого суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний про необхідність надання документів, які б підтверджували законність підстав для перебування працюючих осіб на робочих місцях, зокрема, цивільно-правових угод, на які він посилався під час первинного відвідування інспекторів праці 11 березня 2019 року.

Проте, виходячи з відзиву відповідача, витребуваних документів позивачем надано не було.

Відповідно до пункту 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акта у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

За результатами інспекційного відвідування складено Акт (невиїзного інспектування) №КВ/639/1760/АВ від 22 березня 2019 року, відповідно до змісту якого, зокрема встановлено, що під час інспекційного відвідування 11 березня 2019 року за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» виявлено працівників: ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та інших, які перебували на робочих місцях та виконували обов`язки продавців-консультантів, при собі мали беджі з написом назви магазину. Працівники на момент інспекційного відвідування надавали консультації з продажу непродовольчих товарів, зокрема, щодо якості, розмірів, вартості товару.

За висновками Акту від 22 березня 2019 року у порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України фізичні особи допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, стосовно зазначених осіб у порушення вимог статей 253, 254, 256 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 не сплачував загальнообов`язкових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та пенсійне забезпечення.

Один примірних акту залишається у об`єкта відвідування.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в Акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акту. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Як вбачається з матеріалів справи зауваження на Акт від 22 березня 2019 року позивачем не подавалися.

Надалі, відповідачем винесено оскаржувану постанову №КВ636/1760/АВ/ТД/ФС від 02 квітня 2019 року про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу за порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України (за допуск до роботи фізичних осіб (загалом 12 осіб) без належного оформлення трудових правовідносин) у розмірі 1 502 280, 00 грн.

Позивач, не погоджуючись із висновками Акту від 22 березня 2019 року та постановою №КВ636/1760/АВ/ТД/ФС від 02 квітня 2019 року про накладення штрафу звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний контроль та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, врегульовано Порядком №295.

Пунктом 2 Порядку №295 визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів. Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Пунктом 27 Порядку № 295 встановлено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З аналізу даних правових норм видно, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, у даному випадку ГУ Держпраці у Київській області проведено позапланову перевірку на підставі наказу від 03 березня 2019 року №1289 «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1», у якому підставою для проведення перевірки серед іншого зазначено: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Водночас, положеннями частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлений перелік підстав для здійснення позапланових заходів,а саме:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Приписами частини другої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Також пунктом 5 Порядку № 295 визначено чіткий перелік підстав для проведення інспекційного відвідування, зокрема передбачено призначення перевірки за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Із змісту наказу відповідача від 07 березня 2019 року не вбачається жодних посилань на інформацію, отриману із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, джерел, зазначених у підпунктах 1,2,4-7 цього пункту, які б давали можливість керівнику органу контролю прийняти рішення про проведення інспекційного відвідування.

Окрім того, суд зазначає, що відповідачем подано суду відзив на позовну заяву без будь-яких посилань та інших доказів, з яких можливо було б встановити конкретні підстави для призначення позапланового інспекційного відвідування позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих підстав для призначення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим аргументти позивача у цій частині підтвердилися упродовж розгляду справи.

Стосовно тверджень позивача про відсутність трудового характеру взаємовідносин між ним та особами, зазначеними в Акті від 22 березня 2019 року та оскаржуваній постанові від 02 квітня 2019 року, судом встановлено таке.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 02 квітня 2019 року, з певними фізичними особами, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , а також ОСОБА_14 (відмовився назвати прізвище) та ОСОБА_19 (загалом 12 осіб), не укладено трудових договорів або не оформлено трудових відносин в інший спосіб.

У протилежне позивач посилається на те, що з окремими особами, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 укладені цивільно-правові договори надання послуг (виконання робіт) договори з оплатою таких послуг відповідно до актів прийому-передачі послуг.

З пояснень представника позивача в цій частині вбачається, що укладення таких цивільно-правових угод на надання послуг, а не трудових договорів з працівниками, зумовлена специфікою діяльності ФОП ОСОБА_1 , що полягає, зокрема, у необхідності отримання послуг з надання споживачам консультацій щодо наявності, розмірів, цін на непродовольчі товари, яких ФОП потребує лише час від часу за в залежності від об`ємів товару.

У цьому зв`язку суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено у яких саме випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а у яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт/надання послуг. Сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин та на власний розсуд можуть визначати вид такого договору. Укладення цивільно-правового договору є виключним правом суб`єктів господарювання, що забезпечено Конституцією України та Цивільним кодексом України.

Так, трудовий договір - це угода щодо здійснення та забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не конкретну індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт (послуг).

Частиною першою статті 6 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Частина перша статті 627 Цивільного процесуального кодексу України вказує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. При цьому, за статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Наявність обставин, які вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання обумовлених ним наслідків, є лише підставою для розгляду питання про визнання правочину недійсним. Водночас, згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Отже, відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

З викладеного суд приходить до висновку, що роботодавці мають право укладати цивільно-правові договори з фізичними особами на виконання певних видів робіт та надання послуг, укладення яких узгоджується з приписами Цивільного кодексу України.

Водночас, як вбачається із змісту наявних у справі цивільно-правових договорів, їх предметом є: надання послуг (виконання робіт) продавця-консультанта непродовольчих товарів: консультації покупцям щодо наявності непродовольчих товарів, розмірів, цін (одяг, взуття та аксесуари), розкласти акуратно товар на полицях в торгівельному залі.

У цивільно-правових договорах, укладених між позивачем та фізичними особами, відсутні будь-які відомості про те, який саме результат роботи (послуг) повинен передати виконавець замовнику. Договори не містять жодних даних щодо обсягу виконуваної роботи (послуг) у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, їх якісних та кількісних характеристик. Тобто, укладені договори фактично передбачають виконання особами трудових функцій за конкретною професією - продавець, що є ознакою трудових відносин, оскільки виконувана ними робота є процесом праці, яка не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Окрім того, суд зазначає, що стосовно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в оскаржуваній постанові не йдеться, у переліку осіб, з якими не укладено трудових договорів, такі особи не значаться на відміну від ОСОБА_10 .

В матеріалах справи також містяться докази укладення цивільно-правового договору виконання робіт (надання послуг) між ФОП ОСОБА_17 та ОСОБА_4 , яка зазначена серед осіб, з якими позивачем не оформлено трудових відносин в Акті від 22 березня 2019 року та оскаржуваній постанові від 02 квітня 2019 року.

Стосовно інших осіб, зазначених в Акті та оскаржуваній постанові, позивачем пояснень не надано, належними доказами будь-якого оформлення взаємовідносин та відповідних відрахувань щодо сплати податків, ПДФО, ЄСВ та військового збору не доведено.

Одночасно, відомості щодо кількості осіб, з якими позивач не оформив трудових відносин (12 осіб, як зазначено в Акті від 22 березня 2019 року та постанові від 02 квітня 2019 року) різняться з фактично перерахованими у зазначених документах, а стосовно двох осіб не надано будь-якої інформації. При цьому сума штрафу в оскаржуваній постанові від 02 квітня 2019 року визначена з урахуванням 12 осіб із застосуванням положень абз.2 частини другої статті 265 КЗпП України.

Отже, в зазначеній частині твердження як позивача, так і відповідача, підтвердилися лише частково.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що заслуговують на увагу твердження позивача стосовно неналежного повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, оскільки лист щодо відповідного розгляду №44/3/19/4780, призначеного на 02 квітня 2019 року на 10.55, направлено ГУ Держпраці у Київській області на адресу позивача згідно реєстру поштових відправлень 27 березня 2019 року, та отримано позивачем 01 квітня 2019 року о 19.00.

Тобто, вимога щодо сповіщення особи про розгляд справи за п`ять днів до дати розгляду, відповідачем не дотримана, що позбавило позивача права на належний захист та прийняття участі у розгляді, можливості вчасно підготуватися та скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ураховуючи наведене у сукупності, оцінюючи дії відповідача на предмет дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідачем призначено інспекційне відвідування позивача без достатніх підстав, а висновки Акту від 22 березня 2018 року за результатами інспекційного відвідування є передчасними та ґрунтуються на недостатньо досліджених підставах, у зв`язку з чим оскаржувана постанова від 02 квітня 2019 року про накладення штрафу прийнята не на підставах, що визначені законами України, не пропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та їх доведеність достатніми та переконливими доказами, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 9 605,00 грн. згідно квитанції №196 від 12 липня 2019 року. З урахуванням того, що позивач не є суб`єктом владних повноважень, а суд задовольняє адміністративний позов, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 № КВ636/1760/АВ/ТД/ФС від 02 квітня 2019 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 605,00 грн.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.: НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Держпраці у Київській області, адреса: 04060, м.Київ, вул. Вавілових, 10 , тел.+40.

Суддя Н.М. Клименчук