Справа № 160/1750/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2020 року

Київ

справа №160/1750/19

адміністративне провадження №К/9901/26376/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області) на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року (судді Іванов С.М., Панченко О.М., Чередниченко В.Є.) у справі № 160/1750/19 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУНП в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 11 червня 2018 року № 2661 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП», яким було прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі службі в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 18 червня 2018 року №167 о/с, яким старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області;

- стягнути з ГУНП в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по дату прийняття судом відповідного рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні накази ГУНП в Дніпропетровській області прийняті з грубим порушенням законодавства та без наявності законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Як указував позивач, його звільнено у зв`язку із оголошенням йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Проте його провина у вчиненні даного злочину не встановлена судовим рішенням, а відтак, дана обставина не може бути підставою для звільнення. За таких обставин вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Також посилався на те, що службове розслідування проведено з процедурними порушеннями, а висновки розслідування є необґрунтованими.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 08 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем службової дисципліни у вигляді вчинення дій щодо невжиття заходів щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001801 від 27 жовтня 2017 року щодо недотримання принципів діяльності поліцейського, щодо вчинення дій, несумісних з вимогами, які пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, та свідчать про його необ`єктивність та упередженість при виконанні службових обов`язків, встановлені службовим розслідуванням. Обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку є доведеними і доводи викладені у позовній заяві не спростовують цього. Суд зазначив, що позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Посилання позивача на той факт, що звільнення відбулось до набрання вироком законної сили, ніяким чином не може ототожнюватися з відсутністю у його діях порушення службової дисципліни.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 15 серпня 2019 року скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав протиправним і скасував пункт 1 наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 11 червня 2018 року № 2661 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП» щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнав протиправним і скасував наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 18 червня 2018 року № 167 о/с «По особовому складу» щодо звільнення за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП з 18 червня 2018 року. Поновив позивача на посаді старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області з 18 червня 2018 року. Стягнув з ГУНП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 82 150,74 грн.

Приймаючи зазначене судове рішення, суд апеляційної інстанції керувався тим, що фактичною підставою звільнення позивача зі служби були висновки відповідача щодо вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, які містять ознаки кримінального правопорушення та викладені в повідомленні про підозру від 28 квітня 2018 року. Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невжиття заходів щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001801, однак висновки службового розслідування не містять посилання на обставини, в чому саме ці дії полягали, якими доказами це підтверджується та до яких негативних наслідків призвело. В даному випадку відповідач обмежився лише переліком узагальнюючих термінів.

На переконання апеляційного суду, позивач може вважатися винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, та вчиненні відповідних протиправних дій лише після набрання законної сили вироком суду. Проте вирок у кримінальному проваджені № 0000034 судом не приймався. При цьому суд зауважив, що вчинення кримінального (корупційного) правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду - є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена пунктом 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а тому наказ про звільнення позивача за пунктом 6 частини першої статті 77 зазначеного Закону є передчасним.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

На рішення суду апеляційної інстанції надійшла касаційна скарга ГУНП в Дніпропетровській області, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтування скаржника, покладені в основу касаційної скарги, полягають у тому, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, - звільнення зі служби в поліції у даному випадку не пов`язане з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження. Вирішення питання про правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності передбачало необхідність з`ясування саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження.

Скаржник наголосив, що підставою звільнення позивача зі служби в поліції стало саме встановлення в ході службового розслідування в його діях складу дисциплінарного проступку, що виразився у невжитті заходів щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001801 від 27 жовтня 2017 року, недотриманні принципів діяльності поліцейського, вчиненні дій несумісних з вимогами, які пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського.

Також скаржник відзначив, що начальником ГУНП в Дніпропетровській області, при визначенні виду дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , було враховано тяжкість проступку, обставини за яких він був скоєний, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації.

ГУНП в Дніпропетровській області вважає, що Третій апеляційний адміністративний суд неправильно застосував норми матеріального права, не взяв до уваги фактичні обставини справи та пояснення представника відповідача, у зв`язку з чим прийняв неправильне по суті рішення у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУНП в Дніпропетровській області.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції України на посаді старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області та мав спеціальне звання «капітан поліції».

27 квітня 2018 року до ГУНП в Дніпропетровській області надійшла інформація про те, що Військовою прокуратурою Криворізького гарнізону Південного регіону України в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000034, відкритому за матеріалами УВБ 09 березня 2018 року за частиною третьою статті 368 КК України, спільно з Дніпропетровським управління ДВБ НП України та УСБУ в Дніпропетровській області задокументовано протиправну діяльність старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1, який вимагав від громадянина ОСОБА_3 неправомірну вигоду в сумі 10 000 доларів США за непритягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0001801, відкритого 27 жовтня 2017 року за частиною другою статті 190 КК України.

28 квітня 2018 року капітану поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, яке виразилось в одержанні ним, як службовою особою, що займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі для себе за вчинення ним в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 28 квітня 2018 року № 2004 «Про організацію проведення службового розслідування» призначено службове розслідування за інформацією про затримання 27 квітня 2018 року посадовими особами Військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України у порядку статті 208 КПК України у рамках кримінального провадження №0000034, розпочатого 09 березня 2018 року за частиною третьою статті 368 КК України, старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2018 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року, підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 528 000 гривень.

08 травня 2018 року Військовою прокуратурою Криворізького гарнізону Південного регіону України ініційовано подання начальнику ГУНП в Дніпропетровській області у порядку частини третьої статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» щодо проведення службового розслідування, в якому зазначалось, що Військовою прокуратурою Криворізького гарнізону Південного регіону України здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000034 від 09 березня 2018 року за підозрою старшого слідчого Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_4 . у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27 та частиною третьою статті 368 КК України.

Термін службового розслідування продовжувався до 12 червня 2018 року.

Згідно з рапортами начальника УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області та заступника начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 30 травня 2018 року, капітан поліції ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень, про що складений акт від 30 травня 2018 року.

11 червня 2018 року т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області затверджено висновок «Про результати службового розслідування за інформацією про затримання 27 квітня 2018 року у порядку статті 208 КПК України у рамках кримінального провадження №0000034, розпочатого 09 березня 2018 року Військовою прокуратурою Криворізького гарнізону Південного регіону України за частиною третьою статті 368 КК України, старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1» (далі - Висновок).

Указаним Висновком запропоновано за порушення службової дисципліни, недотримання вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої статті 40 КПК України, підпункту 6 пункту 3 Розділу VI Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06 липня 2017 року № 570, Присяги працівника поліції, абзаців 1, 2, 5 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, що виразилося у невжитті заходів щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин під проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001801 від 27 жовтня 2017 року, недотриманні принципів діяльності поліцейського, вчиненні дій несумісних з вимогами, які пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, та свідчать про його необ`єктивність та упередженість при виконанні службових обов`язків накласти на старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

11 червня 2018 року відповідач прийняв наказ № 2661 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП», пунктом 1 якого наклав на старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

18 червня 2018 року з метою реалізації наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 11 червня 2018 року № 2661 відповідач прийняв наказ № 167о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Листами від 18 червня 2018 року № 48/7-1199 та від 10 липня 2018 року № 48/7-1471 ГУНП в Дніпропетровській області повідомило позивача про необхідність прибуття до Криворізького ВП для ознайомлення з документами про звільнення, проведення розрахунку та отримання трудової книжки. Згідно з описом вкладення рекомендованого поштового відправлення зазначені листи направлені позивачу на адресу його місця проживання.

25 січня 2019 року позивач звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом щодо допуску його до виконання службових обов`язків.

Листом Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07 лютого 2019 року № 1/П-494р/103/05-2019 позивача повідомлено, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 18 червня 2018 року № 167 о/с його було звільнено за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) Закону України «Про Національну поліцію» з 18 червня 2018 року, про що його було неодноразово поінформовано відповідними листами. У зв`язку з цим, правові підстави щодо видання наказу про допуск ОСОБА_1 до виконання службових обов`язків відсутні. Додатково повідомлено, що позивачу необхідно прибути до Криворізького ВП для ознайомлення з документами про звільнення, проведення розрахунку та отримання трудової книжки.

Не погодившись з наказами відповідача про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII передбачено, що в разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Закон України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» набрав чинності 07 жовтня 2018 року. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Разом із тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 грудня 2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» законодавець визначив, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут ОВС).

Отже, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів діючим був Дисциплінарний статут ОВС, який регулює питання дисципліни поліцейських.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту ОВС визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового i начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів i наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку (стаття 7 Дисциплінарного статуту ОВС).

Системний аналіз наведених вище положень Дисциплінарного статуту ОВС дає підстави для висновку, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею цього Статуту, у тому числі, щодо дотримання законодавства і неухильного виконання вимог Присяги працівника поліції, закріпленої статтею 64 Закону № 580-VIII.

Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту ОВС на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту ОВС передбачає, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Із наведених положень статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС слідує, що обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

В силу вимог статті 2 КАС України адміністративний суд в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо. У той же час адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Як установлено судами та слідує з матеріалів справи, підставою притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності став висновок службового розслідування за інформацією про затримання 27 квітня 2018 року посадовими особами Військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України у порядку статті 208 КПК України у рамках кримінального провадження №0000034, розпочатого 09 березня 2018 року за частиною третьою статті 368 КК України.

З огляду на обставини, які встановлені службовим розслідуванням, було зроблено висновок про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, недотримання вимог статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», частини першої статті 40 КПК України, підпункту 6 пункту 3 Розділу VI Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06 липня 2017 року № 570, Присяги працівника поліції, абзаців 1, 2, 5 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у невжитті заходів щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин під проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001801 від 27 жовтня 2017 року, недотриманні принципів діяльності поліцейського, вчиненні дій несумісних з вимогами, які пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, та свідчать про його необ`єктивність та упередженість при виконанні службових обов`язків.

Суд відзначає, що поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Ураховуючи правове визначення таких понять як «службова дисципліна», «дисциплінарний проступок», «злочин», суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що рішення по кримінальному провадженню має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, позаяк рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, оскільки в указаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки матеріалами службового розслідування доведено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, установлений законом.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що під час проведення службового розслідування позивачу було запропоновано надати пояснення, але останній від надання таких пояснень відмовився, про що власноручно зазначив у бланку пояснення. Тобто, встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування.

Відтак, ураховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, Суд вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Верховний Суд вважає необґрунтованим висновок Третього апеляційного адміністративного суду про те, що вчинення кримінального (корупційного) правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена пунктом 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, а тому наказ про звільнення позивача за пунктом 6 частини першої статті 77 цього Закону є передчасним.

З цього приводу Суд зазначає наступне.

Так, притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII).

Оскільки Закон № 580-VIII виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд звертає увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи, свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями КК України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

За наведених мотивів, висновок апеляційного суду про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили та підтверджувало б факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, є помилковим.

Також Суд зазначає, що в силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського.

Сукупність установлених у цій справі обставин та їх правове регулювання вказують на правильність висновків суду першої інстанції про те, що накази ГУНП в Дніпропетровській області від 11 червня 2018 року № 2661 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 18 червня 2018 року№ 167, яким старшого слідчого слідчого відділення Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_1 . звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, - прийняті у спосіб, на підставі та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, та відповідають критеріям, визначеним у статті 2 КАС України.

Верховний Суд констатує, що викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції підтвердилися під час розгляду касаційної скарги позивача.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На підставі пункту 4 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, яке скасоване помилково, колегія суддів Верховного Суду вбачає наявність підстав для скасування постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року та залишення в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на відсутність документального підтвердження понесених судових витрат під час касаційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково.

2. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року скасувати, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду