Справа № 808/345/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2020 року м. Дніпросправа № 808/345/15

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.,

представника позивача: Кузнєцова Д.О.,

представника відповідача: Большакова К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року (суддя суду першої інстанції Недашківська К.М.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі, в адміністративній справі № 808/345/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» до Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2015 року Дочірнє підприємство «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Агротехсервіс» звернулось до суду з адміністративним позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, задоволеної судом 20.02.2015) в якому просило визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2014 № на суму 358500 грн, та № від 18.11.2014 на суму 18244,34 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що за результатами проведення планової виїзної документальної перевірки відповідачем прийняті протиправні податкові-повідомлення рішення. Нарахування відповідачем штрафних санкцій за порушення у сфері обігу готівки відбулося на підставі недостовірних даних акта перевірки, оскільки позивачем в установленому порядку оприбуткована готівка в касі підприємства у день її фактичного отримання шляхом внесення запису до касової книги та оформлення прибуткового ордеру. Не заперечуючи наявність виявлених порушень в сфері справляння податку на доходи фізичних осіб, позивач вказує, що підприємством фактично допущено несвоєчасне перерахування податку до бюджету, який нараховано своєчасно і правильно та включено у податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків і сум утриманих з них податку (форма 1 ДФ), відповідальність за яке має визначатися на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України як за порушення правил сплати податку. Однак, контролюючий орган, застосовував штрафні (фінансові) санкції на підставі ст. 127 Податкового кодексу України за порушення, яке позивач не допускав.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.09.2014 № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 16221,44 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. Стосовно податкового повідомлення-рішення від 02.09.2014 № відповідач зазначає, що під час перевірки встановлено несвоєчасне оприбуткування позивачем готівкових коштів у сумі 71700 грн, оскільки таке оприбуткування здійснено на два дні раніше, тобто 16 січня 2013 року, запис за 18 січня 2013 року відсутній, що підтверджується відомостями касової книги за 2012 рік, наданої позивачем безпосередньо під час перевірки та свідчить про наявність підстав для застосування штрафних санкцій. Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 відповідач вказує, що позивач, як податковий агент допустив несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб, відповідальність за що встановлена спеціальною нормою, а саме ст. 127 ПК. Вказані обставини, на думку відповідача залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи в частині задоволення позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року апеляційну скаргу Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області задоволено частково. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року скасовано, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.09.2014 № . Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 11097,08 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 08 листопада 2019 року касаційну скаргу відповідача задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для нового розгляду.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд Верховний Суд виходив з того, що з 01.01.2011 року зі сфери дії статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовуючи протиправність податкового повідомлення-рішення, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки, обставини щодо своєчасного оприбуткування підприємством готівкових коштів не перевірив, правової оцінки їм не надав та безпідставно застосував до спірних відносин положення Господарського кодексу України щодо гранично допустимого строку застосування санкцій.

Водночас суд касаційної інстанції зазначив, що відповідальність передбачена ст.ст. 126 та 127 Податкового кодексу встановлюється за податкові порушення із різним складом порушень, при цьому у розумінні ст. 127 Податкового кодексу України кваліфікуючою ознакою для застосування збільшеного розміру відповідальності є саме вчинення таких дій повторно (втретє) протягом 1095 днів та не залежить від того, чи зафіксовані ці епізоди в одному акті перевірки або в різних, а також від того, чи приймалось щодо платника раніше податкове повідомлення-рішення за ці порушення.

Отже обставини своєчасності, правильності та повноти нарахування, перерахування (сплати), утримання позивачем податку на доходи фізичних осіб та обставини щодо своєчасного оприбуткування підприємством готівкових коштів підлягають встановленню під час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції для правильного її вирішення.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада адміністративну справу №808/345/15 прийнято до свого провадження.

22.01.2020 представником позивача у судовому засіданні заявлено клопотання про заміну позивача у справі - Дочірнього підприємства «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Агротехсервіс» на товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки». В обґрунтування заявленого клопотання представник позивача зазначив, що Дочірнє підприємство «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Агротехсервіс» припинено та його правонаступником є товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки», про що в 2018 році здійснена державна реєстрація та подав копію відповідного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на викладене, порадившись на місці, колегія суддів ухвалила клопотання представника позивача задовольнити, замінити позивача у справі Дочірнє підприємство «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Агротехсервіс» на товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, з урахуванням висновків, викладених судом касаційної інстанції по цій справі, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку Дочірнього підприємства "Бердянський завод сільгосптехніки" Приватного акціонерного товариства "Агротехсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 15.08.2014 № 097/08-22-22-01-06/32533612.

Перевіркою встановлено порушення позивачем зокрема:

- вимог п. 2.2, 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з неоприбуткуванням готівкових коштів у касовій книзі за 18.01.2013 у сумі 71700,00 грн. шляхом здійснення відповідного запису;

- п.176.2 «б» ст. 176 ПК України (тут та далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внаслідок подання звітів за формою 1-ДФ за ІІІ-ІV квартали 2012 року та ІІІ квартал 2013 року в неповному обсязі та з недостовірними відомостями;

- норм п.п. «г» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України у зв`язку з неутриманням та неперерахуванням податку з доходів фізичних осіб у сумі 1512,87 грн;

- правил п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України з огляду на несвоєчасне перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 20497,43 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки та за наслідками адміністративного оскарження відповідачем, зокрема, прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 02.09.2014 № , відповідно до якого на підставі Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 358500,00 грн.;

- від 18.11.2014 № , згідно з яким на підставі підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, пункту 127.1 статті 127 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1512,90 грн. за основним платежем та 16731,44 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовну вимогу щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 02.09.2014 № суд дійшов висновку про своєчасність оприбуткування готівки позивачем, що підтверджується дослідженими судом доказами та, відповідно, протиправність цього рішення. Задовольняючи частково позовну вимогу та скасовуючи податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 16221, 44 грн суд першої інстанції виходив з того, що на підприємстві мало місце порушення щодо несвоєчасного перерахування податку на доходи з фізичних осіб до бюджету, який нараховано своєчасно і включено у податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків і сум утриманих з них податку (форма 1ДФ) і в такому випадку відповідальність має визначатись на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України, оскільки несвоєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб, не відповідають складу порушення встановленого ст. 127 ПК України.

Стосовно податкового-повідомлення рішення від 02.09.2014 № про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у розмірі 358500 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, під час перевірки встановлено, що відповідно до виписки АТ «Укрсиббанк» по рахунку НОМЕР_1 за 18.01.2013 позивачем знято готівку в сумі 71700 грн. Інформація про оприбуткування готівки зазначена в чековій книжці для отримання готівки (корінець чека ЛЗ 6994410 від 18.01.2013). Приймання готівки в касу підприємства проведено відповідно до прибуткового касового ордеру №6 від 18.01.2013 на суму 71700 грн. Видача готівки з каси проведена за видатковим касовим ордером №14 від 18.01.2013. В касовій книзі підприємства запис за 18.01.2013 про оприбуткування готівки відсутній. Відповідно до аркуша 49 касової книги за 2012 рік готівка в сумі 71700 грн. оприбуткована 16.01.2013 (згідно з прибутковим касовим ордером від 18.01.2013 №6 на суму 71700 грн. та видано з каси за видатковим касовим ордером №14 від 18.01.2013). Касова книга за 2012 рік закінчується на 49 аркуші та записом від 16.01.2013.

За цих підстав відповідач прийшов до висновку про неоприбуткування 18.01.2013 позивачем грошових коштів готівкою у сумі 71700 грн та застосував до нього штраф у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Вказані обставини зняття готівки, заповнення чекової книжки, оформлення прибуткового та видаткового ордерів, підтверджуються змістом цих документів, копії яких містяться в матеріалах справи, що досліджені судами першої та апеляційної інстанції та визнаються сторонами.

Скасовуючи оскаржуване повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дослідженням оригіналів касових книг позивача за 2012 та 2013 роки встановлено, що книга за 2012 рік містить 50 сторінок, підприємством внесено запис до неї саме 18.01.2013 на аркуші 49 про оприбуткування готівки у сумі 71700 грн отриманої від «Укрсиббанк», запис в касовій книзі за 16.01.2013 містить відомості про оприбуткування готівки на суми 1055,35 грн. та 1498,93 грн., що у сукупності з іншими документами свідчить про своєчасність оприбуткування готівки, як наслідок доводи відповідача про порушення не відповідають дійсним обставинам та суперечать матеріалам справи.

Отже, суд першої інстанції визнав доведеною обставину внесення позивачем запису до касової книги за 2012 рік про оприбуткування готівки у сумі 71700 грн як 18 січня 2013 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічні положення містила ст. 71 КАС України в редакції на час провадження у справі у суді першої інстанції.

Ч. 4, 5 ст. 11 КАС України (в редакції чинній на час провадження у справі у суді першої інстанції) передбачалося, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

За твердженнями відповідача, позивач після фактичного закінчення податкової перевірки під час складання акту перевірки, надав контролюючому органу копії касової книги за 2012 рік, що не відповідають оригіналам та копіям наданих фахівцям відповідача під час проведення перевірки, оскільки під час перевірки встановлено, що касова книга за 2012 рік містить усього 49 арк, останній запис на якій вчинено 16.01.2013 року - про оприбуткування готівки у сумі 71700 грн, а поданий до суду примірник касової книги за 2012 рік містить 50 арк, з останнім записом від 18.01.2013.

Проте, суд першої інстанції оцінки вказаним обставинам не надав і доказами їх не перевірив.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на час перевірки, відповідно до аркуша 49 касової книги за 2012 рік готівка в сумі 71700 грн оприбуткована позивачем 16.01.2013, що підтверджується копією цього аркуша, який був завірений печаткою позивача та отриманий фахівцями контролюючого органу під час контрольного заходу (т. 2 а.с. 44).

Під час складання акту перевірки, відповідачем листом від 07.08.2014 витребовувалися від позивача певні документи, зокрема банківські виписки за 16 та 18 січня 2013 року, аркуші №№1, 2 касової книги за 2013 рік (16 та 31 січня 2013 року) та №№46-50 касової книги за 2012 рік (04, 11, 16 січня 2013 року).

14 серпня 2014 року позивач подав відповідачу деякі запитувані документи та повідомив, що копії аркушів №№47-50 касової книги за 2012 рік надати не має можливості оскільки в них відсутня запитувана дата (т. 2 а.с. 47).

У подальшому, під час адміністративного оскарження та судового провадження, позивач використовував касову книгу за 2012 рік, на сторінці 49 якої містяться відомості про оприбуткування готівки у сумі 71700 грн датовані 18 січня 2013 року, оригінал якої також досліджувався судом першої інстанції (т. 1 а.с. 190).

Отже, в матеріалах цієї справи, містяться дві копії аркушу №49 касової книги за 2012 рік про оприбуткування позивачем готівки у сумі 71700 грн, з різною датою оприбуткування готівки - як за 16 січня 2013 року (подана відповідачем) так і за 18 січня 2013 року (подана позивачем).

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що позивач не навів обставин та не довів, що така копія, із записом про оприбуткування 71700 грн 16.01.2013 ним не видавалася відповідачу під час перевірки, а фахівцями контролюючого органу перевірялася касова книга із записом про оприбуткування цієї суму готівки 18 січня 2013.

Оцінюючи вказані обставини та подані на їх підтвердження сторонами докази, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні підприємство веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою. В силу положень ст.ст. 20, 85 ПК України контролюючий орган отримує від платника податків копії документів, засвідчені підписом платника податків та скріплені печаткою, та приходить до висновку, що під час перевірки контролюючим органом була досліджена касова книга позивача за 2012 рік та отримана з неї засвідчена позивачем копія аркуша №49 з оприбуткуванням коштів у сумі 71700 грн саме 16 січня 2013 року, на підставі чого, контролюючий орган зробив висновок про порушення позивачем порядку оприбуткування готівки.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що касова книга за 2012 рік із записом про оприбуткування готівки у сумі 71700 грн датованим 18 січня 2013 року не була надана позивачем контролюючому органу під час перевірки, суд апеляційної інстанції вважає її недостовірним доказом оскільки вона не встановлює дійсних обставин оприбуткування готівкових коштів та суперечить обставинам справи, які встановлені та перевірені доказами судом апеляційної інстанції.

Вказане також свідчить, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме допущено неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та визнання обставин оприбуткування готівкових коштів встановленими, попри їх недоведеність.

Надаючи правову оцінку правомірності застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій на підставі Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення) касова книга це документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі; книга обліку це касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій.

Згідно з п. 2.2 Положення, підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6. Положення передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі (пункт 3.7 Положення).

За приписами пункту 4.2. Положення кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Згідно з пунктом 4.3. Положення, записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. За відсутності руху готівки в касі протягом робочого дня записи в касовій книзі в цей день можуть не провадитися.

Відтак, наведеними нормами встановлюється обов`язок підприємства, що веде касу, оприбутковувати готівку в повній сумі її надходжень у день одержання коштів в касі підприємства шляхом вчинення певної сукупності дій, а саме відобразити відповідний запис у касовій книзі на підставі оформлених прибуткових касових ордерів.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 (в редакції чинній на час спірних відносин), у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Виходячи з аналізу наведених норм права, підставою для застосування фінансових санкцій є порушення правил з регулювання обігу готівки, що виразилися, зокрема у несвоєчасному оприбуткуванні готівки, тобто вчинення визначеної сукупності дій в день, відмінний від дня фактичного надходження до каси.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з банківської виписки за особовим рахунком № НОМЕР_1 за 18.01.2013 банком позивачу видано суму у розмірі 71700 грн. (корінець чека ЛЗ 6994410 на суму у розмірі 71700 грн. від 18.01.2013), приймання готівки в касу підприємства здійснено на підставі прибуткового касового ордеру №6 від 18.01.2013 на суму у розмірі 71700 грн., подальша видача готівки з каси підприємства здійснена на підставі видаткового касового ордеру від 18.01.2013 №14 (субрахунок №661) на суму у розмірі 71700 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вся наведена сукупність дій позивача свідчить про оприбуткування готівки саме 18 січня 2013 року.

Саме ж зазначення в касовій книзі підприємством дати оприбуткування готівки як 16 січня 2013 року замість 18 січня 2013 року свідчить лише про наявність описки та не може бути самостійною та єдиною підставою для притягнення позивача до відповідальності на підставі п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Отже, фактичними обставинами та матеріалами справи підтверджується, що готівка у вказаній сумі отримана позивачем саме 18.01.2013 року, а підприємством своєчасно в цей же день здійснено оприбуткування такої готівки в касі підприємства, проте з технічною опискою написання дати, тобто ним дотримані вимоги п. 2.2, 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що в свою чергу не утворює склад порушення передбачений п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» та свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача фінансових санкцій.

Наведене у сукупності, свідчить про протиправний характер податкового повідомлення-рішення від 02.09.2014 № , оскільки прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття та необґрунтовано, що є підставою для його скасування.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2014 № .

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 1512,90 грн та штрафними санкціями на 16731,44 грн, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено податковою перевіркою та визнається позивачем:

- підприємством не надані (не відображені в Податковому розрахунку) відомості про виплати доходу працівникам, що мають ознаку доходу « 126» (додаткове благо) в період проведення компенсаційних виплат по авансовим звітам за період III-VI квартали 2012 року, III квартал 2013 року, а саме: 17.08.2012 відшкодовано ОСОБА_1 1900 грн, 15.10.2012 - ОСОБА_2 3649,54 грн, 29.08.2013 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 по 1134,12 грн кожному;

- вказані витрати у загальній сумі 10086,02 грн на час їх відшкодування та перевірки контролюючим органом не мали відповідного документального підтвердження, з них податок на доходи фізичних осіб не нараховувався, не утримувався та не сплачувався позивачем (загальна розрахункова сума податку становить 1512,87 грн);

- у період з 01.10.2011 по 30.12.2013 року позивач несвоєчасно перераховував податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 20497,43 грн.

Податковим повідомленням-рішення № від 18.11.2014 відповідачем збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на 1512,90 грн, та штрафними санкціями на 16731,44 грн, з яких штраф 510 грн на підставі п.119.2 ст. 119 ПК України, штраф 855,32 грн та 15366,12 грн на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України.

П. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

За приписами п. 119.2 ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивачем не відображені в податкових розрахунках відомості про виплати доходу працівникам у вищенаведеному випадку, тобто не виконаний обов`язок передбачений п. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, контролюючий орган правомірно наклав штраф на підставі та у розмірі встановлених п. 119.2 ст. 119 ПК України.

За змістом п. «г» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно з п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу, тобто 15% від бази оподаткування.

З огляду на те, що позивач недотримався вказаних положень ПК України та виплатив доходи (додаткові блага) працівникам, у період проведення компенсаційних виплат по авансовим звітам за період III-VI квартали 2012 року, III квартал 2013 року, а саме: 17.08.2012 ОСОБА_1 1900 грн, 15.10.2012 ОСОБА_2 3649,54 грн, 29.08.2013 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 по 1134,12 грн кожному, без нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, контролюючий орган на підставі та у спосіб, передбачений ПК України донарахував такий податок у сумі 1512,90 грн (10086,02 грн х 15%).

За правилами пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Отже, ненарахування, неутримання та несплата (неперерахування) позивачем, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходів (додаткових благ) працівникам, в період проведення компенсаційних виплат по авансовим звітам за період III-VI квартали 2012 року, III квартал 2013 року, а саме: 17.08.2012 ОСОБА_1 1900 грн, 15.10.2012 ОСОБА_2 3649,54 грн, 29.08.2013 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 по 1134,12 грн кожному, утворюють склад порушення передбачений п. 127.1 ст. 127 ПК України.

При цьому, неутримання та несплата податку на доходи фізичних осіб за 17.08.2012 року у сумі податку 285 грн тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку (285 грн х 25% = 71,25 грн); за 15.10.2012 року у сумі 547,43 грн тягне за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку внаслідок вчинення тих самих дій протягом 1095 днів повторно (547,43 грн х 50%= 273,72 грн), за 29.08.2013 року тягне за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, як порушення вчинене втретє протягом 1095 днів (680,47 х 75% = 510,35 грн).

З огляду на викладене, застосування відповідачем штрафних санкцій на підставі та у розмірах п. 127.1 ст. 127 ПК України, як виду відповідальності, відповідає складу допущеного позивачем порушення щодо ненарахування, неутримання та несплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходів (додаткових благ) працівникам.

Щодо застосування штрафних санкцій за несвоєчасність перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2011-2013 року у сумі 20497,43 грн суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пунктами 18.1, 18.2 статті 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з пунктом 54.2 статті 54 ПК України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом (Абзац 2 пункту 57.1 статті 57 ПК України).

У відповідності до вимог пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Натомість згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Аналіз наведених норм дає підстави суду апеляційної інстанції вважати, що відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента.

Передбачені пунктом 127.1 статті 127 ПК України штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

З аналізу наведеного вбачається, що статтею 127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. При цьому, неперерахування такого податку спричинене помилками у визначення суми податку, і не пов`язане із несвоєчасністю перерахування податку.

Натомість коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 вказаного кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України, а у разі якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу, платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 127 Податкового кодексу України.

При цьому, у разі проведення нарахувань податку на доходи фізичних осіб на момент виплати такого доходу платник податків (податковий агент) не може нести відповідальність передбачену ст. 127 ПК України.

Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах від 10.11.2015 у справі №813/6793/13-а та 26.03.2016 у справі 813/6774/13-а.

Аналогічна позиція міститься в Постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №802/808/16-а (К/9901/26644/18), від 21.08.2018 у справі №817/3847/14 (К/9901/8333/18), від 28.08.2018 у справі №812/916/17 (К/9901/47118/18), від 29.10.2019 у справі №819/1471/13-а (К/9901/38117/18).

Досліджуючи Довідку щодо виплати заробітної плати та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб на виплачений дохід у вигляді заробітної плати та інших виплат за період 2011-2013 років, складену сторонами на підставі оборотної відомості по рахунку «Розрахунки по податку з доходів з фізичних осіб», платіжних доручень, відомостей про нарахування та виплату заробітної плати, що є додатком №2 до акту перевірки та підписана працівником контролюючого органу, керівником і головним бухгалтером позивача, суд апеляційної інстанції встановив наступне (т. 2 а.с. 4-8).

В період з 01.10.2011 по 30.12.2013 року позивач під час виплати доходу фізичним особам не перераховував податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 20497,43 грн, а саме:

- 18.11.2011 позивачем виплачено аванс заробітної плати за листопад 2011 у сумі 52,63 грн без сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 7,89 грн;

- 23.11.2011 позивачем виплачено аванс заробітної плати за листопад 2011 у сумі 58080 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 12 грн;

- 07.12.2011 позивачем виплачено аванс заробітної плати за грудень 2011 у сумі 772,46 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 70,48 грн;

- 23.12.2011 позивачем виплачено аванс заробітної плати за грудень 2011 у сумі 58800 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 3720 грн;

- 23.02.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за лютий 2012 у сумі 57300 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 263,61 грн;

- 18.04.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за квітень 2012 у сумі 366,38 грн без сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 54,96 грн;

- 20.04.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за квітень 2012 у сумі 57300 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 321,50 грн;

- 22.06.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за червень 2012 у сумі 73770 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 323,27 грн;

- 16.07.2012 позивачем виплачений аванс заробітної плати за липень 2012 року у сумі 69,98 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 10,50 грн;

- 07.08.2012 позивачем виплачено заробітну плату за липень 2012 року у сумі 57856,84 грн з недоплатою податку на суму 6,86 грн та аванс заробітної плати за серпень 2012 у сумі 110,51 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 23,44 грн, загальна сума недоплаченого податку склала 30,30 грн;

- 13.09.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за вересень 2012 у сумі 385,60 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 52,26 грн;

- 23.11.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за серпень 2012 у сумі 48200 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 3994,74 грн;

- 07.12.2012 позивачем виплачено аванс заробітної плати за грудень 2012 у сумі 553,71 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 27,06 грн;

- 18.01.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за січень 2013 у сумі 73422,43 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 595,61 грн;

- 19.04.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за квітень 2013 у сумі 2363,54 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 38,64 грн;

- 20.05.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за травень 2013 у сумі 8277 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 118,55 грн;

- 22.08.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за серпень 2013 у сумі 38152,21 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 10,56 грн;

- 06.09.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за вересень 2013 у сумі 3077,76 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 459,92 грн;

- 23.10.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за жовтень 2013 у сумі 29284,30 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 1335,96 грн;

- 22.11.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за листопад 2013 у сумі 28575,80 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 2107,71 грн;

- 12.12.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за грудень 2013 у сумі 236,83 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 68,27 грн;

- 20.12.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за грудень 2013 у сумі 93667,80 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 6720,17 грн;

- 30.12.2013 позивачем виплачено аванс заробітної плати за грудень 2013 у сумі 1848,46 грн з недоплатою податку на доходи фізичних осіб у сумі 153,47 грн.

У всіх досліджених вище випадках мала місце несплата/недоплата податку на доходи фізичних осіб до або під час фактичної виплати позивачем оподатковуваного доходу (авансу та заробітної плати). Саме ж перерахування податку відбувалося пізніше у часі під час чергової виплати заробітної плати чи авансу.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що Дочірним підприємством «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Агротехсервіс» за періоди 2011, 2012 та 2013 років самостійно утримано (нараховано) в повному обсязі податок на доходи фізичних осіб, що підтверджується змістом поданих податкових розрахунків форми №1 ДФ за 4 квартал 2011 року, 1-4 квартали 2012 року, 1-4 квартали 2013 року, задекларована позивачем сума податкових зобов`язань у розмірі 20497,43 грн є узгодженою та перерахованою з порушенням строку сплати такого податку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактично, на підприємстві мало місце порушення щодо несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету, який нараховано своєчасно і правильно та включено у податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків і сум утриманих з них податку (форма 1ДФ). При цьому, перевіркою не встановлено фактів недостовірного обчислення податку на доходи фізичних осіб чи його неутримання, несплату.

Отже, за вчинене позивачем порушення, що виразилося у несвоєчасному перерахуванні податку на доходи фізичних осіб відповідальність передбачена саме ст. 126 ПК України, а тому притягнення відповідачем позивача до відповідальності на підставі ст. 127 ПК України із нарахуванням штрафної санкції у розмірі 15366,12 грн не ґрунтується на законі.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2014 № є протиправним в частині нарахування штрафної санкції у розмірі 15366,12 грн на підставі ст. 127 ПК України за несвоєчасне перерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 20497,43 грн, що є підставою для його скасування в цій частині, в іншій частині це рішення є законним.

Разом з цим, суд першої інстанції під час розгляду цієї частини позовних вимог допустив неповне з`ясування обставин справи щодо суми донарахованого податку на доходи фізичних осіб, факту його ненарахування, неутримання та несплати, як наслідок неправильно застосував в цій частині норми матеріального права, а саме ст. 126 ПК України, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 щодо нарахування штрафних санкцій у розмірі 16221,44 грн, що є підставою для скасування постанови суду в цій частині з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в цій частині, в іншій частині залишенню без змін.

Ч. 6 ст. 139 КАС України встановлено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивачем у справі понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання адміністративного позову у сумі 487,20 грн (10% від суми судового збору, що підлягали сплаті відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») на підставі платіжного доручення від 13.01.2015 №9 (т. 1 а.с. 3), позовні вимоги задоволені частково, то стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь підлягає частина витрат на судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 449,98 грн.

Крім того, з урахуванням наведеного на Бердянську об`єднану державну податкову інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області пропорційно покладаються судові витрати зі сплати решти судового збору за подання адміністративного позову у сумі 4384,80 грн, які підлягають перерахуванню та стягненню до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору Бердянською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області за подання касаційної скарги (т. 2 а.с. 147) на підставі ч. 3 ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Понесення сторонами інших судових витрат матеріалами справи не підтверджується.

Керуючись ст. 139, ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року - скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 18.11.2014 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 16221,44 грн, прийняти нове рішення в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.11.2014 в частині нарахування штрафних санкцій у розмірі 15366,12 грн.

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року в адміністративній справі № 808/345/15 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» судовий збір у сумі 449 (чотириста сорок дев`ять) гривень 98 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UА0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у сумі 4384 (чотири тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 22.01.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай