Справа № 826/9766/18
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9766/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Федорчук А.Б., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Беспалова О.О., Степанюка А.Г.,

при секретарі Горяіновій Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року в справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) в якому просив:

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 07.06.2018 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 63 657,50 грн.;

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 07.06.2018 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4 047,67 грн.;

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 07.06.2018 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170,00 грн.;

- визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 07.06.2018 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 48 571,76 грн.;

- визнати недійсним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 6 581,16 грн.;

- визнати недійсною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143 від 07.06.2018 року зі сплати єдиного внеску у розмірі 41594,35 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який з`явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 12.04.2018 року по 04.05.2018 року ГУ ДФС у місті Києві, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України та підпункту 13.1.2 пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДФС у місті Києві від 30.03.2018 року № 5114 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами вказаної перевірки, контролюючим органом складено акт перевірки від 11.05.2018 року №2296/26-15-42-04-30/ (далі по тексту - акт перевірки).

Як вбачається з акт перевірки, відповідачем встановлені наступні порушення позивача вимог податкового законодавства:

- підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України - неподання до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП;

- пункту 177.2, підпункту 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України занижено суму податкового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 38 857,41 грн., в т.ч. за 2016 рік в сумі 18 247,41 грн., 2017 рік в сумі 20 610,00 грн.;

- пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, занижено суми податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму 3 238,13 грн., в т.ч. за 2016 рік - 1 520,62 грн. та за 2017 рік в сумі - 1 717,51 грн.;

- абзац 3 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 рр. у розмірі 41 594,35 грн., в т.ч. за 2016 рік - 24 217,19 грн., за 2017 рік - 17 377,16 грн.;

- пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає до сплати в бюджет у сумі 50 976,00 грн., в т.ч.: за лютий 2016 року 1 650,00 грн., за березень 2016 року 378,00 грн., за травень 2016 року 3 646,00 грн., за липень 2016 року 779,00 грн., за серпень 2016 року 11 859,00 грн., за вересень 2016 року 4 422,00 грн., за жовтень 2016 року 676,00 грн., за листопад 2016 року 4 666,00 грн., за березень 2017 року 2 867,00 грн., за травень 2017 року 3 717,00 грн., за червень 2017 року 5 867,00 грн., за липень 2017 року 2 217,00 грн., за вересень 2017 року 3 167,00 грн., за жовтень 2017 року 2 482,00 грн.

Вказані висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що при порівняльному аналізі обсягів задекларованих валових витрат в податкових деклараціях про майновий стан та доходи, поданих до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві за 2016-2017 роки, книги обліку доходів і витрат, з актами наданих послуг (робіт), банківськими виписками та іншими первинними документами встановлено розбіжність в сумі 215 874,52 грн., в т.ч. за 2016 рік - 101 374,50 грн., за 2017 рік - 114 500,02 грн.

Так, на думку податкового органу, розбіжність між задекларованими показниками валових витрат та результатами документальної планової виїзної перевірки виникли у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 включено до складу витрат:

- витрати на придбання пально-мастильних матеріалів у розмірі 187 131,19 грн., в т.ч. за 2016 рік - 72 631,17 грн., за 2017 рік - 114 500,02 грн. (дані витрати документально не підтверджені первинними документами)

- витрати на придбання ноутбука в сумі 28 743,33 грн., який не реалізовувався в подальшому та не використовувався в господарській діяльності.

У зв`язку з наведеним, контролюючий орган прийшов до висновку, що позивачем безпідставно завищено валові витрати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року на загальну суму 215 874,52 грн. та, як наслідок, занижено суму податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 3 238,13 грн., в т.ч. за 2016 рік - 1 520,62 грн. та за 2017 рік в сумі 1 717,51 грн. та суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки на загальну суму 41 594,35 грн., в т.ч. за 2016 рік - 24 217,19 грн., за 2017 рік - 17 377,16 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_2 , в порушення вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, не визначив податкове зобов`язання з податку на додану вартість по придбанню пального, яке не використовується в операціях, що є господарською діяльністю платника податків, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 43 174,00 грн. та по придбанню ноутбука, який не використовується в операціях, що є господарською діяльність платника податків, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 5748,67 грн. за серпень 2016 року.

Крім того, в акті перевірки відображено, що позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковим накладним, не зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі 7 802,00 грн., в т.ч. в вересні 2016 року на 4 422,00 грн., в листопаді 2016 року на 3 380,00 грн.

07.06.2018 року, на підставі вказаних висновків акта перевірки, ГУ ДФС у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 4 047,67 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 63 657,50 грн., в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 50 976,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12 681,50 грн.;

- №, на підставі якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 48 571,76 грн.

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 6 581,16 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143, відповідно до якої сума недоїмки позивача зі сплати єдиного внеску становить 41 594,35 грн.

Позивач, вважаючи протиправними вказані оскаржувані ППР, рішення № про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-143, звернувся до суду з даним позовом для захисту свої прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом належними та допустимими доказами правомірно прийнято оскаржувані ППР, рішення про застосування штрафних санкцій і вимогу, оскільки позивачем завищено валові витрати та не підтверджено витрати первинними документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 ПК України ).

Згідно пункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначені вимогами статті 177 ПК України.

Відповідно до пунктів 177.1 та 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Вимогами пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Вимогами пункту 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

Відповідно до підпунктів 5,6 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року №481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Тобто, чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця за звітний податковий період визначається як різниця між отриманим від провадження господарської діяльності в грошовій та не грошовій формі доходом та документально підтвердженими витратами, що пов`язані з її здійсненням.

При цьому, фізична особа-підприємець може віднести до складу витрат, витрати, що безпосередньо пов`язані з отримання доходів, перелік яких визначено пунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України за умови, що факт понесення таких витрат підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вимогами пункту 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що витрати на транспортування готової продукції (товарів) включаються до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 , на підтвердження понесених ним витрат на пально-мастильні матеріали, надано товарно-транспортні накладні за 2016-2017 роки, якими підтверджується здійснення позивачем (у ТТН у графі водій вказано прізвище позивача) доставки продукції, яку, як стверджує позивач, він реалізовував в ході своєї господарської діяльності.

Також, позивачем на підтвердження використання та списання пального з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року надано відповідний акт згідно ТТН та видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_2 не надано до суду доказів, а саме: первинних документів укладення договорів з покупцями, умовами яких передбачено здійснення доставки продукції за рахунок позивача як продавця. Також, позивачем не надано жодних належних доказів участі його у семінарах, конференціях, витрати на відвідування яких позивачем включено до складу витрат.

Щодо посилання податкового органу на відсутність у наданих позивачем ТТН всіх необхідних відомостей та даних щодо пробігу та ваги товару, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі по тексту - Правила № 363).

Відповідно до розділу 1 Правил №363 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно положень пунктів 11.1, 11.7 Правил перевезення основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.

У наданих позивачем ТТН відсутні обов`язкові реквізити щодо основних характеристик та ознак вантажу, який транспортувався, його ваги, габаритів, виду вантажу та повних адрес вантажоодержувачів, що не дає змоги здійснити розрахунок сими витрат, понесених позивачем на пально-мастильні матеріали, які включені останнім до складу витрат.

Посилання апелянта на наявність первинних документів, які підтверджують транспортування вантажу, а саме: на видаткові накладні та інші документи, не заслуговують на увагу суду, адже відповідно до Правил, документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної) до ТТН позивачем не додано.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів податкового органу щодо непідтвердження ФОП ОСОБА_2 понесення ним витрат на пально-мастильні матеріали.

Щодо включення позивачем до складу витрат вартості придбання ноутбука, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вимогами підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Як вбачається з копії видаткової накладної № 523640 від 31.08.2016 року, підтверджується факт придбання позивачем ноутбука Apple MacBook Pro Retina 13, вартістю 34 492,00 грн., в т.ч. ПДВ. Придбання вказаного ноутбука позивачем підтверджується копією рахунка на оплату №СФ-00523640 від 31 серпня 2016 року.

30.90.2016 року даний ноутбук взято на облік як основний засіб, що підтверджується актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

Крім того, матеріалами справи підтверджується факт нарахування амортизації основних засобів за жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2017 року.

Водночас, витрати на придбання основних засобів не входять до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначених пунктом 177.4 статті 177 ПК України, а відтак витрати на придбання основних засобів, а саме - ноутбука вартістю 28 743,33 грн. безпідставно зараховано позивачем до складу витрат.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 781 871 грн., в т.ч. за 2016 рік - 461 144,00 грн., за 2017 рік - 320 637,00 грн.

Вимогами підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Під час розгляду даної справи, апелянтом не підтверджено належними та допустимими доказами використання пального та ноутбука в операціях, що є господарською діяльністю платника податків, а відтак ФОП ОСОБА_2 протиправно, всупереч вимог підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України не визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваного ППР від 07.06.2018 року №.

Щодо виявлених в ході перевірки розбіжностей за вересень 2016 року на суму 4 422,00 грн. та листопад 2016 року в сумі 3 080,00 грн., які включені позивачем до податкового кредиту за відсутності зареєстрованих податкових накладних, суд зазначає наступне.

Вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Матеріалами справи, зокрема, видатковою накладною від 30.08.2016 року № 71 та рахунком на оплату № 2 від 30.08.2016 року підтверджується, що 30.08.2016 року позивачем придбано у ТОВ «Азовспецбуд» товар на суму 26 532,00 грн., в т.ч. ПДВ 4 422,00 грн.

Податкова накладна № 15 від 30.08.2016 року на суму ПДВ 4 422,00 грн. зареєстрована в законодавчо передбаченому порядку.

В той же час, позивачем не заперечується, що ним помилково на підставі відомостей щодо дебетових та кредитних операціях по рахунку № НОМЕР_1 включено до податкового кредиту за вересень 2016 року суму ПДВ у розмірі 4 422,00 грн.

Доказів подання уточнюючих декларацій до даної декларації за вересень 2016 року матеріали справи не містять, а відтак суд приходить до висновку про правомірність доводів податкового органу про безпідставність включення позивачем вказаної суми до податкового кредиту за вересень 2016 року.

Також, матеріалами справи підтверджується, що 24.11.2016 року між ПП «Вантаж Логістик» (продавець) та ФОП ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №24/11-1, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати покупцеві товар у кількості, в асортименті та по цінам, що узгоджуються у видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього договірну вартість.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна вартість договору складає вартість товару, замовленого у продавця та сплаченого покупцем згідно рахунків.

Згідно видаткової накладної №24/11-1 від 24 листопада 2016 року та рахунку-фактури №СФ-00017 від 24 листопада 2016 року позивачем придбано товару на 20 280,00 грн. в т.ч. ПДВ 3 380,00 грн.

Позивачем до складу податкового кредиту за листопад 2016 року включено суму ПДВ у розмірі 3 380,00 грн., однак продавцем не зареєстровано відповідну податкову накладну на дану суму.

Так, вимогами пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

При цьому, з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Тобто, що у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Водночас, матеріали справи не містять доказів подання позивачем заяви із скаргою на контрагента, в даному випадку ПП «Вантаж Логістик» у зв`язку з нездійсненням останнім реєстрації податкової накладної на суму ПДВ 3 380,00 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про правомірність доводів податкового органу щодо безпідставності включення позивачем вказаної суми до податкового кредиту за листопад 2016 року в сумі 3 380,00 грн.

Щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного ППР від 07.06.2018 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вимогами підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.

Перевіркою встановлено, що позивачем не подано до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткування або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, належних доказів на спростування вказаної інформації, позивачем не надано.

При цьому, в матеріалах справи міститься копія повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткування або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП від 23 травня 2018 року, тобто дане повідомлення подане позивачем після проведення відповідачем перевірки та складання за її результатами відповідного акта перевірки.

Вимогами пункту 117.1 статті 117 ПК України передбачено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.

Таким чином, контролюючим органом правомірно прийнято оскаржуване ППР від 07.06.2018 року №, адже позивачем у встановлені ПК України строки, не подано зазначені документи.

Щодо нарахування позивачу військового збору та єдиного внеску, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 1.1-1,4 пункту 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно з частини 3 статті 9 цього Закону, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З урахуванням вищезазначених висновків суду, що визначення сум військового збору та єдиного внеску залежить від розміру доходу, який, як встановлено судом, правомірно збільшено контролюючим органом, підстав для скасування оскаржуваного рішення №, вимоги № Ф-143 та оскаржуваного ППР № від 07.06.2018 року немає.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже податковим органом доведено законність та правомірність оскаржуваних ППР, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги.

Таким чином, даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: О.О. Беспалов

А.Г. Степанюк