Справа № 140/2766/19
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2020-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року ЛуцькСправа № 140/2766/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончука Віталія Антоновича про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Начальника управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончука Віталія Антоновича (далі - управління Укртрансбезпеки, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.08.2019 року №1363432.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2019 року ОСОБА_1 отримав поштовий лист, в якому знаходились супровідний лист Управління Укртрансбезпеки у Волинській області №37175/21/24-19 від 07.08.2019 року та постанова начальника Управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончука В. А. №1363432 від 05.08.2019 року про застування адміністративно- господарського штрафу до ОСОБА_1 як перевізника в сумі 1700 грн. Згідно вказаної постанови «перевізником ОСОБА_1 03.07.2019 року на АС-1 м. Луцьк не оформлено документи, перелік яких визначений ст. 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за дані порушення передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт може бути застосовано виключно до автомобільних перевізників - суб`єктів господарювання, яким позивач не є. Також позивач зазначає, що його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про застосування щодо нього адміністративно-господарських санкцій, а тому він був позбавлений законного права бути присутнім під час розгляду справи, подавати відповідні докази, висловлювати свої заперечення. Також вказує на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія авто ОСОБА_2 , що належить позивачу на праві власності за частиною першою статті 164 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Відповідач 04.10.2019 року за вх. №16381/19 подав відзив вказав, що начальником управління правомірно було винесено оскаржувану постанову, а відтак просив суд в позові відмовити повністю. Зазначив, що Закон України «Про автомобільний транспорт» не ставить у залежність можливість застосування відповідальності від наявності чи відсутності в особи - порушника статусу підприємця. Також відповідач зазначає, що постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2019 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною першою статті 164 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення не має преюдиційного значення для вирішення даного спору, оскільки у справі №161/12010/19 суд встановив відсутність перевезення пасажирів з метою отримання доходу, а також того, що така діяльність здійснюється останнім регулярно та постійно, що є обов`язковими для складу правопорушення передбаченого статтею 164 КУпАП. У свою чергу оскаржуваною постановою до позивача застосовано штраф за відсутність ліцензії на здійснення перевезень пасажирів на таксі. При цьому факт відсутності отримання перевізником доходу за перевезення не є обов`язковою ознакою для настання відповідальності за встановлене правопорушення. Вважає, що факт перевезення пасажирів без ліцензії на таксі підтверджується належними та допустимими доказами, а тому позивача правомірно притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. За вказаних підстав представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та просить позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити повністю.

В судове засідання, яке було призначене на 10.01.2020 року після перерви представник позивача не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Також на вказану дату і представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 05.07.2019 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області відповідно до щотижневого графіку проведення перевірок з 01.07.2019 року по 07.07.2019 року та направлення на рейдову перевірку №011747 від 27.06.2019 року проведена рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, про що складено акт від 11.01.2019 року №133052 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

В акті зафіксовано, що 05.07.2019 року о 11:00 год. на автостанції №1 в м. Луцьку при перевірці легкового автомобіля марки Cherу Amulet, номерний знак НОМЕР_1 , облаштованого розпізнавальним ліхтарем таксі інформаційно-диспетчерської служби «Козачок-Таксі» на даху транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 надавалися послуги з перевезення пасажирів без наявності ліцензії, чим порушено статтю 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Водій ОСОБА_2 з актом проведення перевірки ознайомлений, вказав, що перевозив сестру а фішка таксі стояла для того щоб безкоштовно заїхати на територію автостанції.

18.07.2019 року за вих. № 30476/21/24-19 ОСОБА_3 за його зареєстрованим місцем проживання надіслане відповідачем простою кореспонденцією повідомлення про те, що розгляд справи про порушення транспортного законодавства відбудеться 05.08.2019 року. Як встановлено в судовому засіданні даний лист був повернутий поштою до управління трансбезпеки без вручення позивачу.

На підставі вищевказаного акту перевірки та за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем 05.08.2019 року винесено постанову №136342 про застосування до ОСОБА_3 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1 700 грн. на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

Згідно з статтею 33 Закону № 2344 автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону №2344-ІІІ послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України (частина шоста статті 39 Закону №2344-ІІІ).

У відповідності до статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності за статтею 60 Закону №2344-ІІІ є автомобільний перевізник.

Отже, системний аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають відповідальності саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

З матеріалів справи слідує, що автомобіль марки Cherу Amulet, номерний знак НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію вказаного автомобіля серії НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу стало виявлення 05.07.2019 року посадовими особами Управління факту надання послуг з перевезень пасажирів іншою особою на таксі транспортним засобом, що належать позивачу, за відсутності відповідної ліценції.

Однак, відповідно до акту перевірки від 05.07.2019 року №164418 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом водієм зазначено ОСОБА_2 .

Як встановлено судом, ОСОБА_3 05.07.2019 року перевезення пасажирів не здійснював, а автомобіль марки Cherу Amulet, номерний знак НОМЕР_1 надав в користування ОСОБА_4 , який з 2009 року є суб`єктом підприємницької діяльності, останній передав вказаний автомобіль водію ОСОБА_2 .

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), а саме: надання послуг з перевезення пасажирів легковим автомобілем таксі без відповідної ліцензії.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2019 року у справі №161/12010/19 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 вказав, що проживає в АДРЕСА_1 . З позивачем по справі перебуває в дружніх відносинах. Автомобіль Cherу Amulet, який належить позивачу, інколи просить покористуватись безоплатно у своїх справах. Зазначив, що йому знайомий ОСОБА_4 в якого, як підприємця, він до 2012 року офіційно працював водієм таксі. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є шваграми. ОСОБА_4 надавав йому талон виданий МРЕВ на керування цим авто ще у 2009 році і термін дії був до 30.07.2012 року №633970 і цей талон постійно знаходився в бардачку авто. Ліцензійна карта в ті роки давалась на автомобіль. Свідок вказав, що у ОСОБА_4 не працює з 2012 року, а шашечка на даху автомобіля і таксометр залишились в цій машині з того часу, бо він не є власником і не мав права їх знімати. 05.07.2019 року просив у своїх справах авто в ОСОБА_4 , бо ОСОБА_3 відпочивав десь на озері і того не було в місті. Автомобіль був потрібен щоб підвезти сестру на автостанцію, всі прибори (таксометр і шашечка) були вимкнутими, що й зафіксували на фото працівники трансінспекції. Коли в`їхав на територію автостанції його зупинили жезлом та представились працівники трансбезпеки, надав їм документи. Ліцензійну карту і тимчасовий талон надав для того, щоб доказати, що авто колись використовувалось як таксі і чому на ньому шашечка. Шашечку не знімав для того, щоб мати перевагу і підвезти свою рідну сестру ОСОБА_5 до самого автобуса. Інспектори на нього складали адмінпротокол той, який розглядав Луцький міськрайонний суд і виправдав його. Також вони усно опитували його сестру, яка підтвердила, що він є її братом.

З огляду на те, що відповідно до ст. 60 Законом України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарський штраф застосовується виключно до автомобільного перевізника, який, відповідно до ст. 1 вказаного Закону здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, відповідач ототожнив власника автомобіля Cherу Amulet, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 з особою перевізника.

Однак, при цьому ст. 33 вказаного Закону передбачає, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, с суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання - підприємницької діяльності і не надає послуги по перевезенню пасажирів на таксі.

Законодавець передбачає обов`язкову наявність спеціального суб`єкта, щодо якого можна застосувати адміністративно-господарський штраф. Відсутність такого спеціального статусу в ОСОБА_1 свідчить про неможливість застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, передбаченого ст. 60 вказаного Закону.

З врахуванням викладеного, ОСОБА_1 , як лише власник автомобіля Cherу Amulet д.н.з. НОМЕР_1 не може бути перевізником, а тому не може нести адміністративно-господарську відповідальність.

Таким чином, судом встановлено, що на час проведення перевірки 05.07.2019 року належних доказів, що саме позивач здійснював перевезення пасажирів на таксі, за відсутності відповідної ліцензії не надано відповідачем, а тому ОСОБА_1 не підпадає під статус перевізника, який надає послуги з перевезення пасажирів, а відтак і не може нести відповідальність за порушення вимог статті 39 Закону №2344-ІІІ, які не допускав, в зв`язку з чим застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу згідно з оскаржуваною постановою є протиправним.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про автомобільний транспорт», статті 1187 ЦК України, яка регламентує відповідальність за шкоду заподіяну власником транспортного засобу, саме на власника транспортного засобу покладено відповідальність за дотримання транспортного законодавства. У даному випадку до ОСОБА_1 застосовано штраф як до автомобільного перевізника. Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає хто саме ним виступає. Визначальним для застосовування адміністративно-господарських штрафів, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ є встановлення статусу перевізника, а не належність транспортного засобу певній особі. Відповідальність передбачена за вчинення протиправних дій особою, а не транспортним засобом, який йому належить.

В ході розгляду даної справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не виступав автомобільним перевізником та відповідно не може нести відповідальність за порушення вимог Закону №2344-ІІІ.

При цьому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, яким передбачено процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень (далі - Порядок №1567).

Відповідно до абзацу 1 пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з пунктом 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів.

Отже, після складання посадовою особою органу державного контролю акту, в якому зафіксовано встановлені під час проведення перевірки порушення особою вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в органі державного контролю за місце знаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення здійснюється розгляд справи про порушення.

При цьому розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт можливий у відсутність уповноваженої особи суб`єкта господарювання лише у разі належного повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи. Належним повідомленням про розгляд справи про порушення визначено розписку чи рекомендований лист із повідомленням.

Водночас, в матеріалах справи наявне повідомлення Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про дату, час та місце розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт адресоване позивачу, яке в порушення пункту 26 Порядку № 1567 було надіслане позивачу простою кореспонденцією і повернулось без вручення на адресу відповідача. Вказана обставина не заперечується і представником відповідача у судовому засіданні.

Отже, наведене свідчить про те, що позивача про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт не було повідомлено належним чином, що в свою чергу позбавило участі ОСОБА_3 у розгляді справи та надання доказів на спростування висновків про порушення.

Порушення процедури розгляду справи у відсутності належним чином попередженої особи є істотним порушенням її прав на правовий захист та ознайомлення з матеріалами справи, що також є істотним порушенням процедури застосування до ОСОБА_1 адміністративного-господарського штрафу та є обґрунтованою підставою скасування оскаржуваної постанови.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваної в даній адміністративній справі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн., а тому її необхідно визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті підлягає до стягнення на користь позивача судовий розмір в розмірі 768,40 грн., сплачений відповідно до квитанції від 12.09.2019 року №17.

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про автомобільний транспорт», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 05.08.2019 року №1363432, прийняту начальником Управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончуком В. А. про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн. щодо ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок). Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: начальник Управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончук Віталій Антонович (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Зв`язківців, 1-Б).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич