Справа № 400/142/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху

20 січня 2020 р. № 400/142/20
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Птичкіна В.В., розглянувши матеріали

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
доМиколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, м. Миколаїв, 54030 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі відповідач 1 або Комісаріат), Головного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області (надалі відповідач 2 або Управління) про:

1. Визнання протиправними дій Комісаріату щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 23.12.2004 відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі меншому 150 відсотків мінімальної пенсії за віком.

2. Зобов`язання Комісаріату нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 23.12.2004 відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХП (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком.

3. Зобов`язання Комісаріату виплатити різницю підвищення до пенсії за вислугу років позивачу з 23.12.2004 відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою.

4. Визнання протиправними дій Управління щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі меншому 150 відсотків мінімальної пенсії за віком.

5. Зобов`язання Управління здійснити нарахування та виплачувати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком.

6. Зобов`язання Управління прийняти рішення (розпорядження) про здійснення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком.

7. Зобов`язання Управління виплатити різницю підвищення до пенсії за вислугу років ОСОБА_2 з 01.01.2007 року відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551- XII (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року №458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, докази, що підтверджують вказані обставини.

Зазначеним вимогам позовна заява не відповідає.

По-перше, відповідно до статті 10 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон № 2262), на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», функції з призначення і виплати пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262, з 01.01.2007 були передані до органів Пенсійного фонду України.

За таких обставин, суд визнав, що позивач не обґрунтував вимоги про зобов`язання відповідача 1 вчинити певні дії, пов`язані нарахуванням та виплатою підвищення до пенсії (пункти 2 та 3).

Крім того, позивач не визначив період, за який, на його думку, відповідач 1 має здійснити нарахування та виплату (вказана лише одна дата 23.12.2004).

По-друге, позивач, зазначивши про те, що йому не виплачувалось підвищення до пенсії в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, послався на частину третю статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, що була чинною до 01.07.2006.

В адміністративному позові не викладені обставини, якими позивач обґрунтував вимоги про зобов`язання відповідача 2 з 01.01.2007 застосувати нечинну норму.

Відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтування адміністративного позову суперечить змісту позовних вимог. Так, зазначивши про те, що відповідачі протиправно не здійснювали певні виплати, позивач заявив вимоги про визнання протиправними їхніх дій.

Згідно з позовними вимогами, про порушення прав відповідачем 1 позивач дізнався 23.12.2004, відповідачем 2 01.07.2007.

Отже, позивач не дотримався встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, що, відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, є додатковою підставою для залишення позовної заяви без руху.

До позову додана «Заява про поновлення строку звернення з адміністративною позовною заявою про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати підвищення до пенсії за вислугу років», яка не містить підстав для поновлення строку, оскільки у тексті вказаної заяви позивач зазначив про незастосування встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку.

Наслідками подання позовної заяви, що не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої статті 169 цього Кодексу, є залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У Х В А Л И В:
1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Позивачу не пізніше 05.02.2020 усунути недоліки позову шляхом надання суду:

- адміністративного позову, що відповідає вимогам статей 160 і 161 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням викладеного в ухвалі.
3. Роз`яснити позивачу, що наслідками невиконання ухвали суду у встановлений судом строк відповідно до частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, є повернення позовної заяви.

4. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Птичкіна