Справа № 280/4598/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 січня 2020 року Справа № 280/4598/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» (72254, Запорізька область, Веселівський район, с. Озерне, вул. 40 років Перемоги, буд.39, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ю- на суму недоїмки 851585,29 гривень, винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.05.2019 № .

Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року подовжено продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання на 16 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2020 року.

В судовому засіданні 16 січня 2020 року ОСОБА_1 , як представника відповідача, на підставі наданої до суду довіреності не було допущено до участі у справі №280/4598/19, керуючись ст. 55 КАС України та підпунктом 11 пункту 16-1 «Перехідних положень» Конституції України, у зв`язку з тим, що документи, що свідчать про те, що ОСОБА_1 , є особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта, на підставі якого він здійснює представництво юридичної особи у порядку її самопредставництва до суду надано не було. Також у Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 має статус адвоката і такого документа до суду надано не було.

Представник позивача просив дану справу розглядати в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно та не обґрунтовано прийнято оскаржувані рішення, а саме: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ю- на суму недоїмки 851585,29 гривень, винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, Рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.05.2019 №. Підставою для донарахування є висновки зроблені в Акті перевірки від 07.03.2019р. №131/08- 01-14-16/08680052 про результати документальної планової виїзної перевірки Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)», , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р.. та з питання своєчасності, страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2018р.. в частині порушень щодо заниження бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених. ДП «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» наголошує на тому, що підприємство не є роботодавцем по відношенню до засуджених, а отже на нього не розповсюджуються вимоги трудового законодавства щодо забезпечення нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Залучення засуджених до суспільно корисної оплачуваної праці здійснюється за строковими трудовими договорами, укладеними між засудженими та Державною установою «Веселівський виправний центр (№8)», а та в свою чергу, згідно укладеного договору надає робочу силу ДП «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» на платній основі згідно щорічно укладених Договорів про використання праці осіб, засуджених до позбавлення та обмеження волі (спецконтингенту) для виконання робіт на господарсько-промислових об`єктах. Враховуючи всі вищевказані обставини, вбачається, що Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» фактично не здійснювало виплату заробітної плати засудженим у зв`язку з відсутністю правових підстав. Таким чином, вимога ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ю- на суму недоїмки 851585,29 гривень, Рішення № ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.05.2019 року є протиправними і підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що перевіркою встановлено порушення частини 2 статті 6, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено суму нарахованого єдиного внеску 851585,29грн., а саме у жовтні-грудні 2016 року - 62467,24 грн., у 2017 році - 387896,80 грн., у 2018 році - 401221,24 грн., за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених. В ході перевірки встановлено, що засудженні які відбувають покарання у ДУ «ВЕСЕЛІВСЬКИЙ ВИПРАВНИЙ ЦЕНТР (№8)» виконують роботи на ДП «СГ ПІДПРИЄМСТВО ДКВС УКРАЇНИ (№ 8)» на підставі укладених договорів. До перевірки надано договори між ДП «СГ ПІДПРИЄМСТВО ДКВС УКРАЇНИ (№ 8)» та засудженими. Також надано відомості нарахування та виплати заробітної плати за виконані роботи. Згідно наданих документів встановлено, що ДП «СГ ПІДПРИЄМСТВО ДКВС УКРАЇНИ (№ 8)» залучає до робіт засуджених, виплачує їм заробітну плату з якої утримує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Враховуючи вищезазначене ДП «СГ ПІДПРИЄМСТВО ДКВС УКРАЇНИ (№ 8)» є роботодавцем який згідно пункту 1 статті 60 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2013р. №1129-ІУ зі змінами та доповненнями, забезпечує роботою засуджених. За результатами документальної планової виїзної перевірки ДП «СГ ПІДПРИЄМСТВО ДКВС УКРАЇНИ (№ 8)», , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015р. по 31.12.2018р, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2018р. (акт № 131/08-01-14-16/08680052 від 07.03.2019 року) винесено: Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019р. № Ю- на загальну суму 851585,29 грн. та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.05.2019р. № на загальну суму 422747,68 грн., які вважає такими, що винесені відповідно до норм діючого законодавства. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» (), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2018 року, за наслідками якої складено акт від 07.03.2019 року №131/08-01-14-16/08680052.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог частини 2 статті 6, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено суму нарахованого єдиного внеску 851585,29грн., а саме у жовтні-грудні 2016 року - 62467,24 грн., у 2017 році - 387896,80 грн., у 2018 році - 401221,24грн., за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

На підставі акту перевірки від 07.03.2019 року №131/08-01-14-16/08680052 було складено:

- вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019р. № Ю- на загальну суму 851585,29 грн.,

- Рішення № ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.05.2019 року на суму 422747,68 грн.

Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» з вищезазначеними рішеннями, винесеними відповідачем, не погодилося та подало скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 07.08.2019 №37927/6/99-99-11-05-02-25ДФС України скаргу установи було залишено без задоволення.

Вважаючи прийняті рішення, а саме: вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019р. № Ю- на загальну суму 851585,29 грн., Рішення № ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.05.2019 року на суму 422747,68 грн. протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, цей внесок передбачений для захисту прав застрахованих осіб, тобто, він носить персональний характер.

Відповідно до п. п. 6) п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок

Відповідно до п. 5 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Відповідно до п. 7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до п. п. 1) п. 9 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Пунктом 2 ч.1 ст.13 Закону № 2464-VІ встановлено, що органи доходів і зборів мають право, поряд з іншим, проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

При цьому документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Як визначено п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Кодексом встановлений порядок для проведення кожної з таких перевірок, порядок оформлення результатів перевірок, зокрема, складення акту, ознайомлення з таким актом платника податків та інші заходи.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» (), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2018 року, за наслідками якої складено акт від 07.03.2019 року №131/08-01-14-16/08680052.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог частини 2 статті 6, частини 5 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено суму нарахованого єдиного внеску 851585,29грн., а саме у жовтні-грудні 2016 року - 62467,24 грн., у 2017 році - 387896,80 грн., у 2018 році - 401221,24грн., за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених.

Веселівський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області (№8)» - це установа, де відбувають покарання у виді обмеження волі стосовно осіб, засуджених за злочини невеликої та середньої тяжкості, а також засуджених, яким даний вид покарання призначено відповідно до статей 82, 389 Кримінального кодексу України, а Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» - це юридична особа, що утворена відповідно до Статуту з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання. Веселівський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України у Запорізькій області (№8)» відповідно до ст.16 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 року № 1129-ІУ виконує покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. ч.1, 2 статті 60 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Законом України від 07 вересня 2016 року № 1492 VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" Кримінально-виконавчий кодекс України від 11.07.2003 № 1129- IV доповнено статтею 601.

Відповідно до ч.1 ст. 601 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-ІУ з жовтня 2016 року засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно ч. 2 ст. 601 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129- ІУ засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.62 Кримінально-виконавчого кодексу України власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган за місцем роботи засуджених до обмеження волі зобов`язаний забезпечити їх залучення до суспільно корисної праці з урахуванням стану здоров`я та, за можливістю, спеціальності, організовувати первинну професійну підготовку і створити необхідні побутові умови.

В свою чергу відповідач посилається на норми статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016, відповідно до яких, засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Згідно ч.1 статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Але суд зазначає, що вимоги статей 118 та 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, не можуть бути застосовані до діяльності Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)», оскільки відповідно до ст.16 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 року № 1129-ІУ позивач виконує покарання у виді обмеження волі, а виконання покарання у виді позбавлення волі на певний строк виконують виправні колонії (ст.18 Кримінально - виконавчого кодексу України від 11.07.2003 року № 1129-ІУ).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає застосування відповідачем норм ст.118 та ст..122 Кримінально-виконавчого кодексу України для регулювання діяльності позивача помилковим.

Судом встановлено, що Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» згідно з п. 2.1 Статуту підприємства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2016 року № 3539/5, утворено з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах відбування покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.

Залучення засуджених до суспільно корисної оплачуваної праці здійснюється за строковими трудовими договорами, укладеними між засудженими та Державною установою «Веселівський виправний центр (№8)», а та в свою чергу, згідно укладеного договору надає робочу силу ДП «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» на платній основі згідно щорічно укладених Договорів про використання праці осіб, засуджених до позбавлення та обмеження волі (спецконтингенту) для виконання робіт на господарсько-промислових об`єктах.

Так, 05.01.2015, 04.01.2016, 03.01.2017, 02.01.2018 між ДП «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» (Замовник) та ДУ «Веселівський виправний центр (№8)» (Виконавець) укладено договори на використання праці осіб засуджених до позбавлених та обмеження волі, відповідно до розділу 1 «Предмет Договору» перелічених договорів Виконавець за письмовою заявкою Замовника щоденно виділяє необхідну робочу силу з числа спецконтингенту (засуджених), в кількості згідно рознарядки на вивід засуджених, для виконання робіт на території Замовника (п.1.1.). відповідно до Розділу 2 договорів, на підставі виставлених рахунків сплачує вартість виконаних силами засуджених робіт на розрахунковий рахунок Виконавця (її.2.2.).

Тобто, ДП «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» безпосередньо не використовує працю засуджених, а є Замовником певних робіт, які виконує Державна установа «Веселівський виправний центр (№8)» (Виконавець) силами засуджених.

Представником позивача зазначено, що за період 2015-2018 років на особисті рахунки фізичних осіб (з числа засуджених) кошти Державним підприємством «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» не перераховувалися, а також нарочно не виплачувалися через відсутність правових підстав для цього.

Відповідачем дану інформацію позивача жодним чином не спростовано.

Враховуючи всі вищевказані обставини, вбачається, що Державне підприємство «СГ Підприємство ДКВС України (№8)» фактично не здійснювало виплату заробітної плати засудженим.

Особливістю залучення засуджених до обмеження волі до оплачуваної роботи є регулювання таких трудових правовідносин законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу (частина друга статті 60 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Вищенаведена норма дає підстави для однозначного висновку, що залучення засуджених до обмеження волі до робіт як на підприємстві виправного центру, так і на державному підприємстві, має здійснюватись за одночасним додержанням наступних умов:

засуджені мають працювати за строковим трудовим договором;

строковий трудовий договір укладається між засудженим і виправною колонією;

забезпечується належна охорона та ізоляція засуджених.

Крім того, з урахуванням положень ст..60 Кримінально-виконавчого кодексу України, у спірних правовідносинах роботодавцем для засуджених, які залучаються до оплачуваної праці на підставі строкового трудового договору, з 08.10.2016 року до 28.08.2018 року має виступати виправний центр. Саме на роботодавця, як сторону трудового договору, покладається обов`язок здійснювати своєчасну виплату працівникові заробітної плати та здійснювати відрахування.

Оскільки у даному випадку роботодавцем виступає саме ДУ «Веселівський виправний центр (№8)», а не Державне підприємство «СГ Підприємство ДКВС України (№8)», то і обов`язок дотримання вимог діючого трудового законодавства щодо виплати засудженим заробітної плати та здійснення відрахувань з неї покладається на роботодавця.

З метою визначення умов праці та заробітної плати засуджених до обмеження волі або позбавлення волі (далі - засуджений), які тримаються в установах виконання покарань (далі - установа) та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідно до статей) 60-62, 118-121 Кримінально-виконавчого кодексу України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», наказом Міністерства юстиції України 7 березня 2013 року №396/5 затверджена «Інструкція про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі» (далі - Інструкція №396/5).

При цьому особові рахунки засуджених веде сам виправний центр, здійснюючи відповідні зарахування на такі рахунки та відрахування із заробітку та інших доходів засуджених. Вказане має здійснювати виправний центр задля забезпечення додержання черговості утримання відповідних сум, зокрема, згідно статті 60 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 6.3 Інструкції № 396/5 першочергово відраховуються податок на доходи фізичних осіб і суми аліментів, а в подальшому - вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу), вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг, витрати за виконавчими листами на користь громадян, за виконавчими листами на користь юридичних осіб та суми відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Проведення всіх належних відрахувань та утримань із сум заробітної плати державною установою також прямо передбачено пунктом 4.5 Порядку організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 03.01.2013 № 26/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 8 січня 2013 р. за № 68/22600.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, контролюючим органом не вірно встановлено платника податку, у зв`язку з чим і не встановлено несвоєчасного нарахування та/або не повну сплату ЄСВ з боку Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» у перевіряємому періоді.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано до суду доказів правомірності оскаржуваних рішень.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що контролюючим органом протиправно сформовано та направлено позивачу вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019р. № Ю- на загальну суму 851585,29 грн. та Рішення № ГУ ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.05.2019 року на суму 422747,68 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)».

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 19115,00 грн. належить стягнути у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» (72254, Запорізька область, Веселівський район, с. Озерне, вул. 40 років Перемоги, буд.39, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 21 травня 2019 року № Ю- на суму 851585,29 грн.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21 травня 2019 року на суму 422747,68 грн.

Стягнути на користь Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№8)» судовий збір в розмірі 19115,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізького області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.01.2020.

Суддя М.С. Лазаренко