Справа № 260/1442/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2020 року м. Ужгород№ 260/1442/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.,

позивач не з`явився,

представник відповідача не з`явився,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 січня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. 20 січня 2020 року головуюча суддя - Маєцька Н.Д. у відповідності до статті 72 КЗпП України, у зв`язку з роботою вихідний день скористалася компенсацією у вигляді надання іншого дня відпочинку, у зв`язку з чим рішення в повному обсязі складено 21 січня 2020 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФ України в Закарпатській області), якою просить: 1) Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування ОСОБА_1 в розрахунок стажу період роботи в колгоспі "Комунар" з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року незаконними; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі "Комунар" з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом від 20 вересня 2019 року позивача повідомлено про те, що до страхового стажу не включено період роботи в колгоспі "Комунар" з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року, оскільки даний період не підтверджений довідкою. Позивач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування в розрахунок стажу періоду роботи в колгоспі "Комунар" за період з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року неправомірним. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року по справі № 260/285/19 встановлені обставини що отримання уточнюючих довідок або виписок із наказів про прийняття на роботу є неможливим з тієї причини, що первинні документи радгоспу "Комунар" знищені. Таким чином, надання підтверджуючих довідок для підтвердження періоду роботи з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року є неможливим.

08 січня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що 23 серпня 2019 року на адресу ГУ ПФ України в Закарпатській області надійшло звернення позивача, де вона просить повідомити, які періоди не зараховані до стажу роботи. Листом від 20 вересня 2019 року ГУ ПФ України в Закарпатській області повідомило позивача, що до страхового стажу не включено період роботи в колгоспі "Комунар" за період з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року, оскільки даний період не підтверджений довідкою. У разі надання підтверджуючих документів страховий стаж може бути переглянуто. Відповідач зазначає, що нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. В той же час, запис про роботу в колгоспі "Комунар" з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року виконаний без зазначення дати його заповнення, підпису особи, відповідальної за внесення такого запису, печатки підприємства, крім того не вказано найменування роботи, професії або посади на яку прийнято позивача в колгосп "Комунар" в спірний період. У зв`язку з чим, на переконання відповідача відповідачем правомірно не зараховано до стажу вказаний період.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак 15 січня 2020 року до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що протоколом призначення пенсії № 1678 від 16 вересня 2013 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком.

22 серпня 2019 року позивач звернулася до ГУ ПФ України в Закарпатській області із заявою та листом від 20 вересня 2019 року № 596/Ч-99-01 ГУ ПФ України в Закарпатській області повідомило позивача, що до її страхового стажу не включено період роботи в колгоспі "Комунар" з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року, оскільки даний період не підтверджено довідкою. У разі надання підтверджуючих документів страховий стаж може бути переглянуто.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 частини 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 12 Закону України № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі- Закон № 1058).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить частина 1 статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і втому разі, якщо не встановлювався мінімум трудової участі в громадському господарстві.

Відповідно до положень статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 1, 2 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року № 637, далі по тексу - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Підстави та процедура підтвердження трудового стажу показаннями свідків встановлені пунктами 17,18 Порядку.

Відповідно до пунктів 17,18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на трудову пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є не зарахування позивачу в розрахунок стажу період його роботи в колгоспі "Комунар" з 01.06.1974 року по 06.09.1976 року.

Ведення трудових книжок у 1974 році здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Згідно підпункту 1 розділу 1 Інструкції №162, яка діяла на час працевлаштування позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

В трудову книжку вносяться: відомості про робітника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийомі на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення (пункт 2.2. Інструкції №162).

Відповідно до підпункту 2.3 розділу 2 Інструкції № 162 всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами. Записи виконуються акуратно, пером або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Пунктом 2.11 Інструкції № 162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Також, пунктом 2.13 Інструкції № 162 визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно із пунктом 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 2.10 абзацу 4 Інструкції № 162 професія або спеціальність записуються в трудовій книжці на підставі документа про освіту або іншого належно оформленого документа.

У відповідності до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (пункт 6).

Отже, чинне на час 1974-1976 років трудове законодавство регламентувало оформлення трудових відносин із записом у трудову книжку не пізніше як через 5 днів з моменту допуску до роботи та містило чіткі вимоги щодо здійснення в ній записів про трудову діяльність працівника.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 міститься запис № 2, де в графі "Відомості про роботу" вказано (мова оригіналу): ""Общий трудовой стаж до поступлення садовиносовхоз "Комунар" составляет 2 (два) года 1 мес. 6 дн., в том числе в колхозе "Комунар" с 1 июня 1974 г. по 6 сентября 1976 г. Всего в трудовой стаж защитьівается 2 (два) года 1 м. 6 дней ". У графі "На основі чого внесений запис, (документ, його дата і номер)" зазначено (мова оригіналу): "Протокол № 1 заседания комиссии по установлению трудового стажаколхозникамперешедшим на работу в совхоз при реорганизацииколхоза в совхоз (Пост. Сов.Мин СССР и ЦК КПСС от 3 мая 1957 г. № 495)".

Однак, суд зауважує, що вказаний запис виконаний без зазначення дати його заповнення, підпису особи, відповідальної за внесення такого запису, печатки підприємства, крім того в такому не вказано найменування роботи, професії або посади на яку прийнято позивача в колгосп "Комунар" у спірний період.

Суд зазначає, що будь-які сумніви та суперечності щодо вказаного мали б усунути відповідні довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи тощо, однак як на час відмови позивачу у зарахуванні до стажу спірного періоду, так і станом на день розгляду даної справи, позивачем жодних доказів щодо встановлення факту його роботи в колгоспі "Комунар" за період з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року, не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відомості, зазначені в трудовій книжці позивача не підтверджують факт його роботи в колгоспі "Комунар" за період з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року.

З врахуванням встановленого, суд дійшов висновку щодо правомірності висновків відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження факту роботи позивача в колгоспі "Комунар" за період з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року, що не дозволяло зарахувати спірний період роботи позивача до його загального стажу при призначенні пенсії.

Отже, з урахуванням вимог законодавства України про пенсійне забезпечення, а також встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, не зараховуючи до стажу позивача період з 01 червня 1974 року по 06 серпня 1976 року у колгоспі "Комунар", діяв обґрунтовано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідач в обґрунтування клопотання про залишення позовної заяви без розгляду зазначає, що позивачу призначена пенсія протоколом від 16 вересня 2013 року № 1678 та на адресу позивача було надіслано лист від 18 вересня 2013 року № 9278/03 про те, які періоди роботи не взято в розрахунок трудового стажу при обчисленні пенсії за віком.

В той же час, відповідач не надає доказів на підтвердження надіслання та вручення позивачу вказаного листа від 18 вересня 2013 року № 9278/03.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, оскільки вона дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів з відповіді відповідача від 20 вересня 2019 року № 596/Ч-88-01 та звернулася до суду 07 жовтня 2019 року, тобто в межах встановлено ст. 122 КАС України строку звернення до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено наявність підстав для відмови у зарахуванні до стажу позивача період роботи з 01 червня 1974 року по 06 вересня 1976 року, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька