Справа № 580/4053/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року справа № 580/4053/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по втраті працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області вчинено протиправну бездіяльність щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Позивач наголошує, що акти за формами Н-5*, Н-1* якими встановлено, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків станом на час його звернення до відповідача та розгляду вказаної адміністративної справи є чинними, ніким не скасовані, а зазначені в них обставини також підтверджується висновком службового розслідування за фактом отримання травми.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 14.01.2020 відповідачем подано до суду відзив, в якому відповідач вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки позивач для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, надав документи, а саме копії акта розслідування нещасного випадку форми Н-5* та акта про нещасний випадок (у тому числі поранення) форми Н-1*, однак під час їх перевірки службою з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області не підтверджено їх достовірність, тому відсутні правові підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, про що складено висновок про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, який затверджений начальником ГУНП в Черкаській області генералом поліції третього рангу Лютим В.В. 22.08.2019.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 03.09.1997 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України та в Національній поліції з 07.11.2015 по 26.01.2018.

За результатами розслідування нещасного випадку, що стався 05.06.2006 о 21 год. 35 хв., на той час з прапорщиком міліції, молодшим інспектором ГЗ Уманського міжрайнного відділення ДСО ВДСО при УМВС України в Черкаській області Виштакалюком Олександром Івановичем Уманським МВДСО при МВС України в Черкаській області складено акт від 06.06.2006 форми Н-5*.

Відповідно акта № 57 форми Н-1* від 06.06.2006, нещасний випадок, що трапився 05.06.2006 о 21 год. 35 хв. на охороняємому об`єкті (д/п "Софіївка" НАН України) позивачу внаслідок непередбачуваного раптового нападу зі сторони правопорушників в стані алкогольного сп`яніння завдано численні забої голови та тіла, забій головно мозку. Висновок: нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції України в Черкаській області від 25.01.2018 № 26 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 - помічника сектору реагування патрульної поліції № 3 Уманського районного відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області звільнено зі служби в поліції з 26.01.2018 за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА № 880235 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 03.04.2018, причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, 03.05.2018 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги та надав документи, що підтверджують інвалідність.

Листом від 07.2018 № 29/В-145 Головне управління Національної поліції в Черкаській області повідомило позивача про неможливість перевірки правильності кваліфікації нещасного випадку, який стався з позивачем 05.06.2006, оскільки комісією УДСО при УМВС України в Черкаській області не надані матеріали розслідування нещасного випадку та витягу з журналу реєстрації потерпілих від нещасних випадків тому, що вищевказані документи на архівне зберігання до УДСО при УМВС України в Черкаській області не надходили. Зазначено, що враховуючи, що відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4, підтвердження службою державного нагляду за охороною праці достовірності акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини травмування поліцейського є обов`язковим, підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги по втраті працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, згідно з поданими документами, відсутні

28.02.2019 позивач повторно звернувся до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги до якої зокрема надав копію акта форми Н-1* та копію акта форми Н-5*.

Листом від 22.08.2019 № 29/В-42/50 Головне управління Національної поліції в Черкаській області, повідомило позивача, що під час перевірки службою з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області наданих позивачем матеріалів встановлено, що розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 05.06.2006 проведено з порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України № 1346. Достовірність актів за формою Н-5* від 06.06.2006, Н-1* від 06.06.2006 № 57 службою з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області не підтверджено. Вказано, що оскільки відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4, підтвердження службою державного нагляду за охороною праці достовірності акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини травмування поліцейського є обов`язковим, правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги в результаті визначення інвалідності згідно з поданими документами відсутні.

Також з наданих до суду документів судом встановлено, що 22.08.2019 у зв`язку з наведеними у листі від 22.08.2019 № 29/В-42/50 обставинами начальником ГУНП в Черкаській області генералом поліції третього рангу Лютим ВВ. затверджено висновок, яким відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Частиною 2 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4.

Відповідно до п.4 розділу І Порядку №4 значення термінів, що визначають випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:

1) під час виконання службових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

3) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов`язаний із безпосереднім виконанням службових обов`язків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;

4) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;

5) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Пунктом 1 розділу II Порядку №4 встановлено, що днем виникнення права на отримання ОГД є, зокрема, у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 1 розділу III Порядку №4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Пунктом 2 розділу III Порядку №4 передбачено, що посадові особи органів поліції, навчальних закладів у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання ОГД відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги.

Згідно з п. 3 розділу III Порядку №4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби). У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи.

Пунктом 5 розділу III Порядку №4 встановлено, що для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Відповідно до п. 7 розділу III Порядку №4 при прийманні матеріалів особа, що приймає документи зобов`язана перевірити оформлення заяви та поданих до неї документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та іншим документам, що засвідчують особу.

Підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 1 розділу III, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

Згідно з п. 1 розділу IV Порядку №4, у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою. У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку №4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено виключні підстави коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткові втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком;

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом у листі відповідача від 22.08.2019 № 29/В-42/50 не наведені підстави відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, які передбачені ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію», а лише зазначено, що службою з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області не підтверджено достовірність акта розслідування нещасного випадку та акта про нещасний випадок (у тому числі поранення).

Водночас суд не може ставити під сумнів достовірність висновків викладених в акті розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 06.06.2006 та в акті про нещасний випадок (у тому числі поранення) №57 від 06.06.2006 форми Н-1*, оскільки вони є чинними та не скасованими, а протилежних доказів ніж ті, які наведені у вказаних документах відповідачем суду не надано, окрім особистих припущень фахівців служби з державного нагляду за охороною праці УЛМТЗ ГУНП в Черкаській області.

При вирішенні спору суд також бере до уваги, що обставини завдання позивачу травм 05.06.2006 при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку встановлені в постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2007 у справі № 1-80-07, яка набрала законної сили 25.04.2007.

Крім того, матеріалами справи підтверджено факт встановлення позивачу ІІ групи інвалідності та причинного зв`язку її отримання пов`язаної з проходженням служби, яка в свою чергу є беззаперечною підставою на право позивача отримати одноразову грошову допомогу.

Щодо тверджень відповідача, про те, щодо відсутності правових підстав для підтвердження правильності кваліфікації нещасного випадку, який стався з позивачем 05.06.2006 у зв`язку з складанням акта розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 06.06.2006 та акта про нещасний випадок (у тому числі поранення) №57 від 06.06.2006 форми Н-1* без дотримання вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року №1346, суд зазначає про таке.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України - є «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року №1346 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404 (надалі - Порядок №1346), який розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України.

Пунктом 3.29 Порядку №1346 передбачено, що контроль за своєчасним і об`єктивним розслідуванням нещасних випадків (у тому числі поранень), їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення їх причин здійснюють служби державного нагляду за охороною праці системи МВС України відповідно до їх компетенції та повноважень.

Ці служби мають право вимагати від керівника складання актів розслідування нещасних випадків Н-5* та актів Н-1* (НТ*), їх скасування та перегляд, якщо встановлено, що допущено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів про охорону праці, або висновок комісії з розслідування нещасного випадку не відповідає обставинам події.

Посадова особа служби державного нагляду за охороною праці має право у разі необхідності (надходження скарги, незгода з висновками розслідування обставин та причин нещасного випадку, поранення або його приховування від розслідування тощо) вимагати проведення розслідування нещасного випадку і видавати обов`язкові для виконання керівником приписи за встановленою формою Н-9* (додаток 7) щодо необхідності складання акта за формою Н-1* та взяття нещасного випадку (у тому числі поранення) на облік.

Відтак недоліки, які були допущені при складанні акта розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 06.06.2006 та акта про нещасний випадок (у тому числі поранення) №57 від 06.06.2006 форми Н-1* за результатами розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем та які стали підставою для сумніву відповідача у достовірності вказаних актів, не впливають на висновок службового розслідування та не можуть впливати на право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки позивач жодним чином не міг впливати на їх наявність або відсутність.

З огляду на викладене, а також зважаючи на встановлені судом обставини відсутності у листі ГУНП в Черкаській області від 22.08.209 № 29/В-42/50 посилань на підстави для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбачені ст. 101 Закону України «Про Національну поліцію», суд дійшов до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі встановленому Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене та те, що з наданих відповідачем до відзиву документів судом встановлено, що 22.08.2019 начальником ГУНП в Черкаській області генералом поліції третього рангу Лютим В.В. затверджено висновок, яким відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, суд висновує, що в даному випадку доцільним та необхідним є вийти за межі позовних вимог, а тому належним способом захисту порушеного права позивача в цій частині є визнання протиправним та скасування вказаного висновку.

Що стосується позову в частині вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, внаслідок одержання травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, суд зазначає про таке.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу також на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим законодавством критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Однак, частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 по справі № 21-1465а15 та від 20.02.2016 по справі № 804/14800/14.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У зв`язку з наведеним, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, керуючись статтями 6, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в цій частині є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з доданими до неї документами для призначення та виплати грошової допомоги від 28.02.2019 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ідентифікаційний код 10108667) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Національної поліції України в Черкаській області, затверджений 22.08.2019 начальником Головного управління Національної поліції України в Черкаській області генералом поліції третього рангу Лютим В.В. про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок одержання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків від 28.02.2019, з урахуванням правової оцінки, наданої судом

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький