Справа № 280/4769/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
14 лютого 2019 року Справа № 280/4769/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (69002, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 84)
треті особи 1. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )
2. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
12.11.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача: ОСОБА_2 (далі третя особа 1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача: ОСОБА_3 (далі третя особа 2), в якій позивач просить суд (з урахуванням уточнень від 14.12.2018):
- визнати дії відповідача щодо відмови у знятті з реєстрації місця проживання та у реєстрації місця проживання третьої особи 2, за заявами від 25.10.2018 №3058-4/04-16, №3993-4/04-20 протиправними;
- зобов`язати відповідача зняти з реєстрації місця проживання третю особу 2 за адресою: АДРЕСА_3 та провести реєстрацію місця проживання третьої особи 2 за адресою: АДРЕСА_4 за відсутності згоди співвласника квартири третьої особи 1.
Ухвалою суду від 16.11.2018 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем недоліки усунуто.
Ухвалою суду від 18.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 14.01.2019 без виклику сторін.
Ухвалою суду від 14.01.2019 відкладено розгляд справи до 14.02.2019.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_4 . 25.10.2018 позивачем подано до Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради заяви про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 та про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 її доньки ОСОБА_3 , в інтересах якої позивач діяла на підставі довіреності. Проте того ж дня органом державної реєстрації відмовлено у реєстрації місця проживання відповідно до ст. 9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з підстав подання неповного пакету документів, а саме через відсутність згоди співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та, як наслідок, відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 . Зазначає, що ст. 9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» виключено на підставі Закону від 20.11.2012 №5492-VI, отже посилання на неї є незаконним. Вважає оскаржувані рішення протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, у відзиві (вх. від 09.01.2019 №967) посилається на те, що пунктом 18 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» передбачено для реєстрації місця проживання особи, у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання у житлі, наявність згоди власника/співвласників житла. Відповідач вказує, що ОСОБА_4 має намір зареєструвати у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 свою доньку ОСОБА_3 , при цьому дана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу та ОСОБА_2 . Водночас, останньою не надано згоди на реєстрацію. Крім того, вказує, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем, оскільки відмовлено у реєстрації саме ОСОБА_3 . Просить відмовити у задоволенні позову.
Ознайомившись із позовною заявою, суд встановив, що позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_4 у рівних частках є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується рішеннями Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2010 по справі №2-718/2010 та від 21.05.2013 по справі № 0814/12394/2012.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем зареєстровано право власності на ? частки вищезазначеної квартири.
25.10.2018 позивачем подано до Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради заяви:
№3993-4/04-20 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_3 ;
№3058-4/04-16 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 є донькою позивача, в інтересах якої остання діє на підставі довіреності від 18.10.2018, реєстраційний номер 1498.
Проте того ж дня, органом державної реєстрації відмовлено у реєстрації місця проживання відповідно до ст. 9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з підстав подання неповного пакету документів, а саме через відсутність згоди співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_4 , та, як наслідок, відмовлено у знятті з реєстрації теперішнього місця проживання ОСОБА_3 .
Вважаючи відмову відповідача протиправною, ОСОБА_4 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, регулює Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Відповідно до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно абзацу п`ятого статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Відповідно до абзацу одинадцятого статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Частиною першою статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Згідно частини восьмої статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.
Згідно частини другої статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.
Статтею 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначають Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі по тексту - Правила).
Відповідно до пункту 3 Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Підпунктом четвертим пункту 18 Правил передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).
Статтею 91 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено підстави для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання. Так, орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
Як вже зазначено вище, квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Із заяви про реєстрацію місця проживання від 25.10.2018 №3058-4/04-16 вбачається, що ОСОБА_1 просить зареєструвати місце проживання її доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , при цьому у рядку «Згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання особи у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі» міститься запис «згодна» і особисті дані ОСОБА_1 , як співвласника житла.
Водночас, дана заява не містить згоди другого співвласника квартири ОСОБА_2 , що унеможливлює здійснення реєстрації місця проживання, з огляду на приписи ч. 3 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та підпункту четвертого пункту 18 Правил, оскільки ОСОБА_3 не є власником/співвласником житла за вищевказаною адресою, не має документів, що підтверджують право на проживання в житлі, а згода всіх власників, зокрема ОСОБА_2 , відсутня.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано відповідачу документи, що підтверджують право на реєстрацію ОСОБА_3 у житлі за вказаною у заяві від 25.10.2018 адресою.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що органом державної реєстрації правомірно відмовлено у реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за вищезазначеною адресою, та, як наслідок, відмовлено у знятті з реєстрації теперішнього місця проживання останньої, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Посилання позивача на те, що відмову здійснено на підставі ст. 9 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», виключеної на підставі Закону від 20.11.2012 №5492-VI, суд не приймає, оскільки зі спірного рішення можливо встановити його зміст та причини відмови («подано не повний пакет документів, а саме відсутня згода співвласників»), а окремі дефекти, як то помилкове посилання на ст. 9, а не на ст. 91 не змінюють суті спірного рішення та без урахування інших обставин справи у сукупності не можуть слугувати окремою підставою для його скасування.
Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі суд також не бере до уваги, оскільки за визначенням п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду. Звідси, враховуючи, що саме ОСОБА_1 зверталась до відповідача із відповідною заявою в інтересах своєї доньки, та саме між нею і відповідачем виникли спірні правовідносини, вона є належним позивачем.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 14.02.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко