Справа № 806/5681/14
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Житомир справа № 806/5681/14

категорія 6772

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Рудченко К.В.,

за участю: позивача Кучерука М.М.,

представника Міністерства юстиції України Нечипоренко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Голови Служби безпеки України № 10/12ос від 23 жовтня 2014 року у частині зарахування його в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади";

- зобов`язати відповідача проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади" та виключення таких відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення цього Закону.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що з 1995 року проходив військову службу в органах Служби безпеки України на посадах різного рівня. З 07 вересня 2010 року по 18 березня 2014 року був заступником начальника Управління СБУ в Житомирській області, а з 07 жовтня 2014 року - першим заступником начальника Управління СБУ в Донецькій області. 16 жовтня 2014 року набув чинності Закон України «Про очищення влади», на виконання якого 23 жовтня 2014 року Головою Служби безпеки України видано наказ № 10/12 ос про зарахування позивача в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області. При цьому, підставою для винесення зазначеного наказу є те, що у вказаний в Законі період позивач обіймав посаду заступника начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області.

ОСОБА_1 вважає посилання Служби безпеки України у спірному наказі на Закон України «Про очищення влади» при його зарахуванні в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області незаконним, таким, що грубо порушує його основоположні права і свободи, визначені у міжнародно-правових актах та гарантовані Конституцією України, що призвело у подальшому до сильних душевних переживань, погіршення його самопочуття та стану здоров`я, зниження авторитету в очах колег по службі, а відповідний запис у особовій справі позбавив права продовжувати працювати за фахом в органах Служби безпеки України.

19 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання на 13 січня 2015 року.

13 січня 2015 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електропостачання. Наступне судове засідання призначено на 27 січня 2015 року.

27 січня 2015 року провадження у справі зупинено до 21 квітня 2015 року за клопотанням позивача, оскільки він до 16 квітня 2015 року перебував у штабі АТО у м. Краматорськ.

21 квітня 2015 року справа не розглядалася у зв`язку з неявкою сторін, наступне судове засідання призначено на 30 квітня 2015 року.

30 квітня 2015 року провадження у справі було зупинено до вирішення Конституційним судом України справи за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

12 листопада 2019 року Житомирським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у даній справі і призначено судове засідання на 26 листопада 2019 року. Провадження поновлено з метою забезпечення розгляду справи у межах розумного строку та реалізації права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

26 листопада 2019 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Черноліхова С.В. у відрядженні. Наступне судове засідання призначено на 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року за клопотанням позивача оголошено перерву у розгляді справи до 17 грудня 2019 року.

17 грудня 2019 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі в справі співвідповідача - Міністерство юстиції України і відкладено розгляд справи до 16 січня 2020 року.

27 січня 2015 року від Служби безпеки України надійшло заперечення проти позову з проханням відмовити у задоволенні позову. У ньому відповідача зазначає, що 16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади", який містить норми прямої дії, що підлягають безумовному застосуванню. На виконання вимог вказаного Закону Головою СБ України видано наказ № Ю/12-ОС від 23 жовтня 2014 року. Голова СБУ був зобов`язаний прийняти рішення про звільнення позивача з посади (направити подання про його звільнення з посади до Президента України) незалежно від того, вчиняв чи не вчиняв позивач будь-які дії, спрямовані на узурпацію влади Президентом України В. ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки, оборони чи територіальної цілісності України, що спричинило порушення прав і свобод людини. При цьому, не надавалась оцінка службової діяльності ОСОБА_1 , не проводилась атестація та не здійснювалось будь-яких інших перевірок його діяльності під час проходження військової служби в органах СБ України.

До категорії осіб, щодо яких застосовувались заходи, передбачені пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", зокрема, відносяться особи, які обіймали в системі СБ України сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника регіонального органу.

Як вбачається з послужного списку, позивач з 07 вересня 2010 року по 18 березня 2014 року проходив військову службу на посаді заступника начальника Управління СБ України в Житомирській області.

Таким чином, позивача звільнено з посади внаслідок застосування до нього норм частини третьої статті 1, частини першої статті 3 та пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону.

Звільнення позивача з посади у жодному разі не порушує його прав, як військовослужбовця СБ України, оскільки його зараховано у розпорядження відповідного начальника зі збереженням грошового забезпечення за раніше займаною посадою, а також за ним зберігаються всі соціальні права та гарантії, передбачені законодавством України для військовослужбовців СБ України.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати СБ України проінформувати Мін`юст щодо відкликання відомостей про застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону та виключення таких відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відповідач вказав, що Закон не містить підстав та порядку відкликання зазначених відомостей, а також їх виключення із зазначеного реєстру Мін`юсту.

15 січня 2020 року до суду надійшов відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з таких підстав. На виконання пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про очищення влади" Службою безпеки України вивчено матеріали особової справи ОСОБА_1 та за результатами виявлення його відповідності критерію здійснення очищення влади наказом СБ України від 23 жовтня 2014 року № 10/12-ОС позивача зараховано в розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Донецькій області. Отже, дії СБ України, спрямовані на виконання вимог Закону України "Про очищення влади", є правомірними.

Щодо вимоги позивача зобов`язати СБ України проінформувати Мін`юст щодо відкликання відомостей про застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону Міністерство юстиції України зазначає наступне. Законом України "Про очищення влади" та Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не передбачено "відкликання відомостей про застосування заборони", натомість передбачено, що у випадку надходження до реєстратора відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, відомості про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною 3 або 4 статті 1 Закону України "Про очищення влади", мають бути вилучені з Реєстру. Оскільки чинним законодавством чітко визначено механізм вилучення з Реєстру відомостей, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Від Служби безпеки України до суду прибув Малик С.О., який уповноважений представляти її інтереси на підставі довіреності № 22/307-Д від 10 вересня 2019 року. Суд при цьому зазначає, що згідно з частиною першою статті 57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Доказів наявності у Малика С.О. статусу адвоката суду не надано, що свідчить про відсутність у нього повноважень на представництво інтересів Служби безпеки України в суді.

Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 1995 року проходив військову службу в органах Служби безпеки України на посадах різного рівня. З 07 вересня 2010 року по 18 березня 2014 року був заступником начальника Управління СБ України в Житомирській області, а з 07 жовтня 2014 року - першим заступником начальника Управління СБ України в Донецькій області.

На підставі наказу Голови Служби безпеки України від 23 жовтня 2014 року № 10/12 ос ОСОБА_1 зараховано в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області з 23 жовтня 2014 року до 23 січня 2015 року. В наказі зазначено, що він виданий відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Також до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", внесено відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Надаючи правову оцінку вказаному наказу, суд зазначає наступне.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII).

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону № 1682-VII, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII, продовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Як вже зазначалося, спірний наказ видано в силу самого лише факту зайняття позивачем посади заступника начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області на підставі вищезгаданих норм Закону України «Про очищення влади».

У взаємозв`язку з наведеним, слід зазначити наступне.

Україна є демократичною, правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 1, стаття 3, частина друга статті 6, частини перша, друга статті 8 Конституції України).

Згідно з статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 1, частини перша, друга, четверта, шоста, сьома статті 43 Основного Закону України).

Як зазначив Конституційний Суд України, право на працю є природною потребою людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (абзац третій підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008).

Наведені конституційні гарантії щодо реалізації права на працю, відповідно, поширюються і на публічну службу.

Законом України «Про очищення влади» визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах:

верховенства права та законності;

відкритості, прозорості та публічності;

презумпції невинуватості;

індивідуальної відповідальності;

гарантування права на захист.

Під визначенням «принцип» (лат. principium - начало, основа) розуміється головне, важливе, суттєве, неодмінне.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що частиною першою та другою статті першої Закону України "Про очищення влади" визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну «очищення влади», виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв`язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

Суд вважає за необхідне додати, що відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до пункту 12 резолюції Парламентської Асамблеї ради Європи № 1096 (1996), люстрація або інші адміністративні заходи, які запроваджує держава, будуть сумісними з принципами демократичної та правової держави лише якщо дотримано критеріїв стосовного того, щоб принцип вини був індивідуальним, а не колективним, і мав бути встановлений у кожному конкретному випадку. Відповідно до пункту 8 вказаних принципів, дискваліфікація може стосуватися лише тих осіб, які наказували вчиняти, або вчиняли серйозні порушення прав людини, або серйозно допомагали в їх вчиненні. Відтак, вказаний конституційний принцип презумпції невинуватості підлягає застосуванню також і при здійсненні очищення влади (люстрації).

Виходячи з усталеної практики ЄСПЛ, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню.

Такими гарантіями, передусім, має бути презумпція невинуватості (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Любох проти Польщі»).

У проміжному Висновку від 16 грудня 2014 року № 788/2014 СDL-АD (2014)044 щодо Закону України "Про очищення влади" (Закону "Про люстрацію") Венеціанська комісія констатувала, крім іншого, що «Відповідно до Керівних принципів люстрація має стосуватися осіб, які відіграли важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини або які обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини; ніхто не може бути предметом люстрації виключно через особисті думки і переконання; свідомі співробітники можуть бути люстровані тільки якщо їх дії насправді завдали шкоди іншим і вони знали або повинні були знати про це" (пункт 62).

Аналогічний висновок Венеціанська комісія зробила і щодо люстрації в Албанії: "Особи, які наказували, вчиняли чи суттєво сприяли вчиненню серйозних порушень прав людини, можуть бути дискваліфіковані для зайняття певних посад; якщо організація вчиняла серйозні порушення прав людини, член, працівник чи агент вважатимуться такими, що брали участь у цих порушеннях, якщо вони були високопоставленими працівниками такої організації, крім випадків, коли вони покажуть, що не брали участі у плануванні, керівництві чи виконанні таких заходів, методів чи дій" (підпункт "h" пункту 20 розділу 3 Висновку Венеціанської комісії щодо Закону про чистоту високопосадовців державних органів та виборних осіб Албанії № 524/2009 від 13 жовтня 2009 року).

Отже, люстрація застосовується до осіб, які, перебуваючи на конкретній публічній посаді, відігравали важливу роль у вчиненні серйозних порушень прав людини, обіймали керівну посаду в організації, відповідальній за серйозні порушення прав людини, вчинили певні правопорушення у наведеному контексті.

Підстави, порядок, мета та сутність люстрації в національному та міжнародному правопорядках свідчить, що в контексті обставин даної конкретної справи люстрація є видом юридичної відповідальності, а отже, при її проведенні має бути дотриманий індивідуальний характер такої відповідальності, тобто, вина працівника має бути доведена в кожному конкретному випадку.

Однак, під час розгляду справи в порядку виконання обов`язку, визначеного частиною 2 статті 77 КАС України, з боку Служби безпеки України не надано доказів належності ОСОБА_1 до кола осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

При цьому, на час роботи позивача на посаді заступника начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області не існувало законів, які б визначали правопорушенням зайняття займаної ним посади, а відтак та в силу положень статті 58 Конституції України, позивач не може бути притягнутий до відповідальності лише в силу одного факту зайняття посади, що не визнавалося правопорушенням на час її зайняття позивачем.

Тобто, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу у даному конкретному випадку Службою безпеки України не доведено дотримання основоположних принципів очищення влади, визначених Законом. Відтак, враховуючи крім іншого те, що займана позивачем посада не є політичною посадою, не доведено і правомірності застосування до позивача процедур, передбачених цим Законом, що у свою чергу зумовлює висновок про недоведеність правомірності прийняття оскаржуваного наказу у частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", що є достатньою і самостійною підставою для його скасування.

Враховуючи наведене, оскаржуваний наказ у частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання Служби безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади" та виключення таких відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення цього Закону суд зазначає наступне.

Встановлено, що у зв`язку з прийняттям 23 жовтня 2014 року Головою Служби безпеки України наказу № 10/12 ос до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", внесено відомості про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 7 Закону № 1682-VII, відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Мністерства юстиції України від 16 жовтня 2014 року № 1704/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за № 1280/26057 (далі - Положення), внесенню до Реєстру підлягають відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення, підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», є надходження до Реєстратора:

обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади», від органу, який проводив перевірку;

відповідного судового рішення, яке набрало законної сили;

відповідних документів про смерть особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру;

інші випадки, визначені законом.

Наведеними правовими нормами чітко визначено порядок вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади", а саме: такі відомості вилучаються Реєстратором на підставі відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи наведене, позовна вимога про зобов`язання Служби безпеки України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади", та виключення таких відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення цього Закону, є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

Разом з тим, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про ОСОБА_1 , щодо якого застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13 липня 2015 року, а тому, відповідно до частини 7 статті 1 Закону № 1682-VII, заборона, передбачена частинами третьою та четвертою цієї статті, до нього не може застосовуватися.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими частково.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Служби безпеки України (вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601, ), Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Голови Служби безпеки України № 10/12ос від 23 жовтня 2014 року у частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження начальника управління Служби безпеки України в Донецькій області відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

Зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості про ОСОБА_1 , щодо якого застосовано заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Черноліхов

Повне судове рішення складене 21 січня 2020 року