Справа № 755/10395/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 травня 2019 року №755/10395/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також - суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі також - відповідач), в останній редакції якого просив:

- визнати протиправною відмову відповідача виконувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 №2а-152002/08;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії в розмірі 200 939,94 грн. з коштів Державного бюджету;

- зобов`язати відповідача подати суду звіт про виконання рішення суду в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою суду від 27.11.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі №755/10395/18 (далі - справа), яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем постанови Донецького окружного адміністративного суду, який постановою від 27.08.2008 у справі №2-а-15202/08, відповідно до якої, позивачу повинна виплачуватися пенсія відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Внаслідок невиконання цього судового рішення позивачу не виплачено 200 939,94 грн., що призвело до порушення гарантованого йому державою права на належний соціальний захист.

Відповідач своїм правом щодо надання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.

При цьому, представником відповідача подано до суду письмове клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки у провадженні суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі №755/10271/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання поновити пенсійні виплати ОСОБА_1 за другою групою інвалідності, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірах, встановлених постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі №2а-15202/08 від 27.08.2008, - 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії (75% мінімальних пенсії за віком, що розраховується в залежності від розміру прожиткового мінімуму непрацездатних осіб) (далі - заявлене клопотання).

Заявлене клопотання судом визнано необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку відсутні передбачені п. 3 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позову без розгляду, а саме, відсутній той самий предмет спору.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (І категорія), інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до абзацу першого статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У квітні 2008 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Донецька, де на той час перебував на обліку як пенсіонер, із заявою про перерахунок пенсії, в задоволенні якої йому відмовлено.

Постановою від 27.08.2008 у справі №2-а-15202/08 Донецький окружний адміністративний суд, задовольнив позов ОСОБА_1 та:

- визнав протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Донецька у здійсненні перерахунку пенсії по інвалідності (основної та додаткової) ОСОБА_1 відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб;

- зобов`язав Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Донецька здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до статті 50, частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком та 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

З останньої сторінки вказаного судового рішення вбачається відмітка суду про набрання ним законної сили.

Згідно з доводами позивача до листопада 2011 року пенсія виплачувалась йому у розмірі, визначеному цим судовим рішенням. З листопада 2011 року Управління Пенсійного фонду в Київському районі м.Донецька припинило виплату пенсії у розмірі, визначеному судом.

З 01.10.2014 позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду в м.Києві (Дніпровський район), до якого у травні 2018 року звертався із заявами стосовно виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 у справі №2-а-15202/08

Листом від 13.06.2018 №20029/02/14-807/1 позивача повідомлено про те, що за матеріалами електронної пенсійної справи йому нараховано суму доплати на виконання рішення суду за період з серпня 2008 року по 22.07.2011, яка становить 25370,30 грн., і яка є невиплаченою. Однак, в макеті електронної пенсійної справи відсутні рішення суду, на підставі яких здійснено нарахування такої доплати, що унеможливлює її виплату, у зв`язку з чим, позивачу рекомендовано звернутися за інформацією про судові рішення до відповідного органу державної виконавчої служби.

Водночас позивача повідомлено, що з 23.07.2011 по 31.12.2011 та в подальшому пенсія виплачувалась і виплачується йому відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із такою відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України у чинній редакції передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

А відповідно до частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, а в разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством.

За змістом статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла станом на час винесення Донецьким окружним адміністративним судом постанови від 27.08.2008 року у справі №2-а-15202/08) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення За наслідками розгляду звіту або у разі його ненадходження у встановлений строк суд може постановити окрему ухвалу. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу.

Стаття 181 Кодексу адміністративного судочинства у вищевказаній редакції передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у чинній на цей час редакції, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

А відповідно до частин першої та восьмої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вимоги щодо оформлення такої заяви визначені частиною другою цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, з наведених вище чинних правових норм можна виокремити такі види судового контролю як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України

При цьому Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 у справі №520/11829/17, звертає увагу на те, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність в указаному Кодексі спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (статті 267 в редакції Кодексу до 15.12.2017, стаття 382, 383 в редакції Кодексу після 15.12.2017), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Також Верховний Суд зазначив, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України або статті 383 цього Кодексу в чинній редакції із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Враховуючи, що вимоги позивача стосуються визнання протиправними дій відповідача щодо невиконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 року у справі №2-а-15202/08, суд дійшов висновку, що такі вимоги спрямовані на контроль за виконанням указаного судового рішення, що свідчить про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав, які він вважає порушеними та зумовлює необхідність відмовити у задоволенні судом його вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду міста Києва виконувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 у справі №2а-15102/08.

Водночас, необхідно зазначити, що питання відповідальності за невиконання судового рішення, яке перебуває в стадії примусового виконання, повинно регулюватися саме нормами Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачена відповідна відповідальність за невиконання судового рішення.

При цьому судом встановлено, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 у справі №2а-15102/08 перебувала на примусовому виконанні в підрозділі примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області. Постановою від 24.03.2009 державний виконавець вказаного органу державної виконавчої служби закінчив виконавче провадження ВП №9361270 у з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду у справі №2-а-15202/08 та супровідним листом від 24.03.2009 повернув цей виконавчий документ до суду.

Правомірність дій державного виконавця щодо закінчення згаданого виконавчого провадження перевірялася в судовому порядку. Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.01.2013 у справі №2а/0570/17528/2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.02.2013, відмовлено у задоволення позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №9361270 з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду у справі №2-а-15202/08 та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаним судовим рішенням, зокрема, встановлено, що 03.10.2008 в провадженні підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження ВП №9361270 з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду у справі №2-а-15202/08, яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду в Київському районі м.Донецька здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до статей 50, 54 пункту 4 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.04.2008 із розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком, що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Листом від 10.10.2008 Управління Пенсійного фонду в Київському районі м.Донецька повідомило відповідача про виконання вказаного судового рішення шляхом перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на підтвердження чого надало розпорядження про перерахунок пенсії. Здійснення вказаного перерахунку у зазначений період позивач не заперечує.

24.03.2009 державним виконавцем складений акт про виконання судового рішення боржником в повному обсязі. З наведених підстав державним виконавцем прийнята постанова від 24.03.2009 про закінчення виконавчого провадження ВП №9361270 з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду у справі №2-а-15202/08, із супровідним листом від 24.03.2009 вказаний виконавчий документ повернутий до суду.

При цьому судом встановлено відсутність порушень в діях та рішеннях державного виконавця, який діяв згідно з приписами спеціального закону та у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2013 у справі №805/4314/13-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця стосовно відмови у поновленні виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду №2-а-15202/08.

За наведених обставин доводи позивача про те, що постанова Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 року у справі №2-а-15202/08 є невиконаною не відповідають дійсності.

До того ж, у позовній заяві відсутні обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 року у справі №2-а-15202/08 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, яке не було стороною або іншим учасником цієї адміністративної справи, що також свідчить про необґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови виконати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 року у справі №2-а-15202/08.

З огляду на це відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по пенсії в розмірі 200 939,94 грн. з коштів Державного бюджету, оскільки ця вимога є похідною від попередньої вимоги, що задоволенню судом не підлягає.

Крім того, з листа Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві від 13.06.2018 №20029/02/14-807/1 вбачається, що за матеріалами електронної пенсійної справи позивачу на виконання судового рішення нараховано доплату до пенсії за період з серпня 2008 року по 22.07.2011 в розмірі 25 370,30 грн., яку не виплачено з огляду на відсутність рішення суду, на виконання якого її нараховано.

При цьому, згідно з доводами позивача до листопада 2011 року пенсія виплачувалась йому у розмірі, визначеному постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27.08.2008 у справі №2-а-15202/08. Отже, кошти про нарахування яких за період з серпня 2008 року по 22.07.2011 зазначає відповідач, не стосуються періоду, на який вказує позивач, стверджуючи про недоплату йому з листопада 2011 року.

Розрахунок позивача щодо заборгованості відповідача по виплаті йому пенсії за період з листопада 2011 року по грудень 2018 року суд до уваги не бере, оскільки всупереч вимогам частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обґрунтованість цього розрахунку не підтверджена відповідними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Підстави для вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко