Справа № 640/20095/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м. Київ №640/20095/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламне агентство "КРАШ"

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної

виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання винити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Рекламне агентство "КРАШ" (01034, м. Київ, вул. Прорізна, 16/2 , ) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №дв/2 від 27 вересня 2019 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2019 року у справі №826/7239/17 про примусове виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі №826/7239/17, яка набрала законної сили 13 грудня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа позивачеві (стягувачу) без прийняття до виконання порушують права та інтереси стягувача, оскільки у даті видачі виконавчого листа жодним чином не перешкоджає відкриттю виконавчого провадження з виконання виконавчого документа, оскільки у виконавчому листі міститься також правильна дата його видачі на першому аркуші, і зміст вказаного виконавчого листа відповідає вимогам Закону, а оскаржувані дії державного виконавця вказують на надлишковий формалізм, який по своїй суті є створенням штучних перешкод для виконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання відповідно до вимог Закону.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відзив на позовну заяву у встановлені судом строки відповідачем суду не надано.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рекламне агенство "КРАШ" (стягувач) звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/7239/17 про примусове виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі №826/7239/17, яка набрала законної сили 13 грудня 2018 року.

Повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання №дв/2 від 27 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем повернуто виконавчий лист Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/7239/17.

Позивач, стверджуючи, що вказані дії державного виконавця порушують його права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 ч. 1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 6 ч 4 вказаної статті встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, старшим державним виконавцем Бурлою В.Е. було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27.09.2019 №дв/2, яким позивачеві повернуто виконавчий лист, виданий Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/7239/17 без прийняття до виконання з тих підстав, що:

- у виконавчому документі зазначено дату видачі виконавчого документа 16.01.2018, що на 11 раніше ніж рішення набрало законної сили, а саме 13.12.2018, а також в заяві представника стягувача зазначено, що до виконанню подається виконавчий лист №826/7239/17 від 16.01.2019, який до заяви не додано;

- строк пред`явлення виконавчого документа зазначено до 13.12.2021 в той час коли рішення суду набрало чинності 13.12.2018. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» - строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Суд, ретельно дослідивши повідомлення відповідача від 27.09.2019 №дв/2, а також наданий позивачем до виконання виконавчий лист по справі №826/7239/17 зазначає наступне.

У верхній частині першої сторінки виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/7239/17 зазначено: «ВИКОНАВЧИЙ ЛИСТ №826/7239/17 від « 16» січня 2019 р.», разом з тим, на останній одинадцятій сторінці вказаного виконавчого листа зазначено: «виконавчий лист в адміністративній справі виданий « 16» січня 2018 року.»

Тобто, з наведеного вбачається, що зміст виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/7239/17 містить розбіжності у даті такого листа та у даті його видачі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа.

Суд зазначає, що виконавчий лист це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Згідно з ч. 3 вказаної статті, виконавчий лист є виконавчим документом. Виконавчий лист, має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

З наведених приписів законодавства вбачається, що виконавчий лист має відповідати встановленій формі, бути чітким, зрозумілим, без допущення помилок чи описок, оскільки саме на підставі виконавчого документа здійснюється примусове виконання судового рішення.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом

При цьому, на переконання суду державний виконавець, під час прийняття виконавчого документа до виконання має перевірити його відповідність приписам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий лист Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/7239/17 містить невідповідності в даті такого листа та в даті його видачі, що на думку суду є підставою для повернення виконавчого листа без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», що і було зроблено державним виконавцем.

Таким чином, враховуючи, що у виконавчому листі по справі №826/7239/17 були опущені помилки в даті видачі такого виконавчого документа, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з відповідною заявою про виправлення помилки у виконавчому листі.

Отже, позивач не позбавлений права звернення до суду, який видав виконавчий лист із відповідною заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, з метою подальшої реалізації своїх права щодо примусового виконання рішення у справі.

Що стосується строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, то на переконання суду, твердження відповідача, викладені у повідомленні від 27.09.2019 є беззмістовним, оскільки відповідачем лише процитовано норму закону (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», без будь-яких висновків, які підлягали б оцінці судом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №дв/2 від 27 вересня 2019 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича, натомість відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв у межах повноважень ату спосіб, передбачений законом.

З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламне агентство "КРАШ" (01034, м. Київ, вул. Прорізна, 16/2 , ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа