Справа № 420/6597/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6597/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Дата і місце ухвалення: 11.11.2019р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій щодо звернення стягнення на майно та зобов`язання утриматись від вчинення дій щодо звернення стягнення на майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

07.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Подільського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кіртоки В.Є. щодо звернення стягнення на належну ОСОБА_1 1/2 частину магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №53525560 утриматись від звернення стягнення на майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: на 1/2 частину магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня позивачем подано до суду першої інстанції заяву про застосування заходів забезпечення адміністративного позову, у відповідності до ст.150 КАС України, шляхом заборони у виконавчому провадженні ВП 53535560 передавати на реалізацію належну ОСОБА_1 1/2 магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто зупинити передачу зазначеної частини магазину на реалізацію.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 11.11.2019р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення поданої ним заяви про забезпечення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки під час розгляду справи 1/2 частина магазину, яка належить позивачу, буде виставлена на торги та реалізована, у зв`язку з чим виникне необхідність для звернення до суду щодо скасування результатів торгів. При цьому, захід забезпечення позову, про вжиття якого просив ОСОБА_1 , не завдасть шкоди а ні відповідачу, а ні іншим особам, оскільки він відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був застосувати п.2 ч.1 ст.151 КАС України, якою передбачено такий вид забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти певні дії, а також ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено право суду зупинити передачу майна на реалізацію.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору є оскарження ОСОБА_1 дій старшого державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кіртоки В.Є. щодо звернення стягнення на належну позивачу 1/2 частину магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вимоги позову обґрунтовано тим, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження ВП №53535560 про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 594 197,65 грн., в рамках якого було накладено арешт на магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 18.09.2019р. у справі щодо поділу майна подружжя судом було затверджено мирову угоду, якою визнано право власності на 1/2 частину магазину за ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, позивач вважає, що державним виконавцем відповідача незаконно вчиняються дії щодо звернення стягнення на належну позивачу 1/2 частину магазину за вказаною адресою, оскільки ні Законом України «Про виконавче провадження», а ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень, не передбачено можливості реалізації майна особи, яка не є боржником.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, а у разі реалізації магазину - унеможливить або значно ускладнить поновлення прав позивача, потягне за собою необхідність поновлення його прав шляхом подання позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про її необґрунтованість, зазначивши, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що невжиття зазначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду; або що очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів заявника, таким рішенням, дією або бездіяльністю. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Поряд з цим, колегія суддів наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Подане позивачем до суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за наявності яких позивач вважає, що захист прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

ОСОБА_1 , заявляючи клопотання про забезпечення позову, в його обґрунтування обмежився лише припущенням, що реалізація магазину унеможливить або значно ускладнить поновлення прав позивача, у випадку задоволення його позовних вимог. При цьому, заявником не було надано суду першої інстанції достатніх доказів на підтвердження здійснення відповідачем будь-яких дій щодо виставлення відповідачем на торги магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1 1/2 частина якого належить позивачу, та здійснення дій щодо його реалізації.

В обґрунтування наявності підстав для забезпечення позову позивач не посилається на жодні дійсно існуючі обставини, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а на гіпотетичні.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не свідчать про існування обставин, визначених ч.2 ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Більше того, при вирішенні спірного питання колегія суддів враховує, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визначено статтею 287 КАС України, частиною 4 якої передбачено десятиденний строк вирішення судом даної категорії адміністративних справ. А відтак, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про здійснення відповідачем реалізації належного йому майна під час розгляду судом даної справи, за відсутності будь-яких доказів вчинення відповідних дій.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 150-151, 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 січня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук