Справа № 140/2187/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2187/19 пров. № 857/11231/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (головуючий суддя Волдінер Ф.А., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання правочину дійсним та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» в якому просила зобов`язати відповідача негайно припинити дії, які порушують права позивача, як споживача фінансово-кредитних послуг за договором банківського вкладу, а саме визнати, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 40 000,00 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-043-000230917 від 29.04.2016» та 523,76 грн з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором №980-043-000230917 від 29.04.2016», на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 є дійсним; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 40 523,76 (сорок тисяч п`ятсот двадцять три гривні 76 копійок) за вкладом на поточному рахунку № НОМЕР_1 у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Смолія Б.В. щодо не включення даних про поточний рахунок ОСОБА_1 до переліку рахунків ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити інформацію про поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми в розмірі 40 523,76 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, рішення необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального, і просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) було прийнято рішення від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно із вказаним рішенням, тимчасову адміністрацію в Банку було запроваджено з 23.05.2016.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2015 № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку», за яким процедуру ліквідації Банку розпочато з 13.07.2016 по 12.07.2018 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 № 1758 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора», продовжено процедуру ліквідації по 12.07.2020 включно та продовжені повноваження ліквідатора:

- Волкова Олександра Юрійовича - повноваження, визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надані рішенням № 265 від 24.01.2017);

- ОСОБА_2 з 09.02.2018 делеговані повноваження, визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надані рішенням № 383 від 08.02.2018).

У відповідності до вимог законодавства України забезпечено публічний доступ до інформації про ліквідацію банку ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та призначення Уповноваженої особи.

Оголошення про ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» опубліковано в газеті «Голос України» № 132 (6386) від 16 липня 2016 року.

Крім того, апелянт зазначає, що 29.04.2016 між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «ІРЦ») укладено договір позики № 980-043-000230917, сума договору 30 000,00 грн. (далі - Договір).

04.05.2016 позивач та ТОВ «ІРЦ» уклали Договір про внесення змін №1 до Договору №980-043-000230917 від 29.04.2016 збільшив суму позики до 40000,00 грн.

Відповідно до умов укладеного Договору позивач передає ТОВ «ІРЦ» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а ТОВ «ІРЦ» зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором (п.1.1. Договору). Днем надання суми коштів у власність (позику) ТОВ «ІРЦ» вважається день зарахування суми коштів, зазначеної у п.п.1) п.1.2 Договору, на поточний рахунок TOB «ІРЦ» відповідно до умов Договору (п.п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 8.3 Договорів Сторони підтверджують, що даний Договір є договором позики та регулює відносини Сторін, що пов`язані з наданням позики Позивачем ТОВ «ІРЦ» у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим Договором, в зв`язку з чим взаємовідносини сторін за цим Договором регулюється ст. ст. 1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

19.05.2016 з рахунку ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача було перераховано: 40 000,00 грн. з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-043-000230917 від 29.04.2016; 523,76 грн з призначенням платежу «оплата процентів» по договору № 980-043- 000230917 від 29.04.2016.

Отже, кошти, що обліковувались на рахунку позивача, останній отримав на умовах Договору, та вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею. Тобто вказані грошові кошти отримані позивачем на підставі договорів позики.

Відповідно до п. п. 3 та 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Тобто законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом. Як вбачається з даного спору, кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця

Отже, судом першої інстанції була недостатньо досліджена правова природа Договору, та суд дійшов хибного висновку про те, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду у межах граничного розміру відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, чинним законодавством встановлено випадок, коли фізичні особи набувають права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів від Фонду у разі, коли їх кошти залучались не банками, а фінансовими установами як позика або вклад. Так, 19.11.2016 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» №1736-VIII 15.11.2016 (далі - Закон №1736-VIII).

Відповідно до п. 15 Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», (зі змінами, внесеними Законом №1736-VIII) до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Отже, передумовою включення фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу до загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківської фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Тобто, станом на дату розгляду справи, в межах граничної суми відшкодування коштів за вкладами Фондом виплачуються як суми вкладів у розумінні ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і суми коштів, прирівняних до вкладів відповідно до п.15 Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зі змінами, внесеними Законом №1736- VIII.

Як вказано вище, між позивачем та ТОВ «ІРЦ» було укладено Договори позики, за умовами яких кошти позивача були передані у власність - ТОВ «ІРЦ».

Укладений Договір позики від 29.04.2016 № 980-043-000230917 є двостороннім, укладеним Позивачем безпосередньо з ТОВ «ІРЦ», без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором по своїй природі не є вкладом згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюються на ситуацію з позивачем.

Щодо нікчемності правочинів та не спростування судом в рішенні даного твердження то апелянт зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Уповноважена особа повідомляє сторони за договорами про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (п. 4 ч.2 ст. 37 Закону № 4452-УІ).

Згідно Наказу № 27/1 від 24.05.2016 створено комісію по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними (надалі - Комісія, копія наказу додається). Наказом № 2 від 13.07.2016 Уповноваженою особою строк проведення перевірки було продовжено.

Результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, фіксувались у відповідних актах Комісії та затверджувались наказами Уповноваженої особи (у відповідності до вимог ст. 37 Закону № 4452-УІ), по мірі проведення перевірки.

Так, висновки Комісії, викладені в акті №2 від 01.06.2016, затверджено Уповноваженою особою Фонду наказом №42/2 від 01.06.2016.

З 22.12.2015 відносно Банку діяла постанова № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», затверджена Правлінням НБУ 22.12.2015 (далі - Постанова № 917), якою встановлено факт здійснення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ризикової діяльності, та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії проблемних і встановлені обмеження в діяльності Банку, в тому числі встановлено обмеження в частині здійснення кредитних операцій з юридичними особами.

Постановою Правління НБУ від 27.04.2016 № 295/БТ «Про окремі питання діяльності ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 № 917/БТ» (далі - Постанова № 295) були внесені зміни до Постанови № 917 та встановлені для Банку обмеження в діяльності, в тому числі заборонено здійснювати кредитні операції з юридичними особами в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов`язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Згідно з Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 за № 346: обмеження операцій - тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій з урахуванням установлених обмежень за видом обсягом/сумою/колом клієнтів/регіоном; здійснювані банком операції - є діями або подіями під час надання банківських та інших фінансових послуг, здійснення іншої діяльності, унаслідок яких відбуваються зміни у фінансовому стані банку, що відображаються за балансовими або позабалансовими рахунками банку.

Під час перевірки Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що Банк уклав з ТОВ «ІРЦ» Договір відступлення прав вимоги № 1805 від 18.05.2016 та Договір відступлення прав вимоги №1 від 19.05.2016. Вказані договори стосується переходу прав грошової вимоги, тобто є договорами факторингу.

На виконання зазначених договорів, Банком були здійсненні внутрішні проводки в балансі шляхом збільшення залишку коштів за рахунок ТОВ «ІРЦ» на суму 870 000 000,00 гривень (як оплата за Договором відступлення № 1805) та на суму 561 957 997,25 гривень ( як оплата за Договором відступлення № 1).

Таким чином, 19 травня 2016 року Банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1 431 957 997,25 гривень шляхом укладання Договорів відступлення прав вимоги № 1805 від 18.05.2016 та № 1 від 19.05.2016 з подальшим відображенням в балансі розрахунків за ними. При цьому, станом на 19.05.2016, максимальна сума кредитних операцій з юридичними особами з урахуванням встановлених Національним банком України обмежень, надавав можливість Банку проводити кредитні операції на суму 128 291 771,21 грн. Натомість, Банком проведено кредитні операції тільки з ТОВ «ІРЦ» на суму 1 431 957 997,25 гривень, що значно перевищувало наявний вільний ліміт кредитування.

19.05.2017 Банком здійснювались й інші аналогічні кредитні операції з юридичними особами, зокрема з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на суму 180 966 027,90 гривень.

Таким чином, Банком порушено обмеження, встановлені Постановою № 917 за змінами внесеними Постановою №295, в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 957 997,25 гривень на підставі укладених з ТОВ «ІРЦ» договорів відступлення права вимоги, при відсутності права на укладання таких правочинів.

З наведеного вбачається, що укладання Договору відступлення № 1805 від 18.05.2016 та Договір відступлення № 1 від 19.05.2016 було здійснено з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, а тому вказані правочини є нікчемними у відповідності до положень п.п. 2, 7, 8, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалось - операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

У відповідності до положень ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв`язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Згідно ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін.

Вірність висновків, викладеним Уповноваженою особою в акті № 2 від 01.06.2016, та затверджених наказом Уповноваженої особи № 42/2 від 01.06.2016, підтверджується рішеннями Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 у справі 924/621/17 та від 12.01.2018 у справі 924/622/17.

Враховуючи, що кошти отримувались Позивачем на підставі договорів позики, що не є вкладом або коштами, прирівняними до вкладу у розумінні чинного законодавства, а також те, що кошти, які обліковуються на рахунку Позивача відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемного правочину, в Уповноваженої особи відсутні підстави для включення Позивача до переліку рахунків вкладників з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того апелянт зазначає, що після запровадження процедури виведення неплатоспроможного Банку з ринку Уповноваженою особою здійснювались всі необхідні дії, направлені на виконання встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов`язку щодо перевірки вчинених Банком правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними: було створено Комісію, розглянуто та затверджено відповідними наказами акти проведеної перевірки, направлені повідомлення про нікчемність правочинів. Зазначені дії здійснювались на виконання та у повній відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду № 826 від 26.05.2016.

Повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на перевірку правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, надані відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону. Таким чином, перевірка правочинів з метою виявлення серед них нікчемних є діяльністю Уповноваженої особи на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, тобто добросовісно, що повністю узгоджується з принципами, зазначеними в п. 1, п.2 та п. 5 ч. 3 ст. 2 КАС України.

При цьому, в ході проведення такої перевірки Уповноваженою особою виявлено ряд правочинів, у тому числі і за участю позивача, які є нікчемними з підстав, визначених ст. 38 Закону.

Таким чином рішення щодо віднесення за результатами перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних прийняте розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації та за відсутності упередженого ставлення. У тому числі і до Позивача, що повністю узгоджується з принципами, зазначеними в п. 4, п. 6 та п. 7 ч. 3 ст. 2 КАС України.

При цьому, перевірка правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних правочинів проведена у строки, визначені ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не суперечить принципу своєчасності, тобто протягом розумного строку, який закріплений п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Стосовно обґрунтованості прийнятого Уповноваженою особою рішення про віднесення правочинів до категорії нікчемних варто звернути увагу, що при проведені перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних Уповноваженою особою рішення прийнято з урахуванням усіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення, тобто обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, Уповноваженою особою не було допущено бездіяльності, а навпаки, здійснювались всі передбачені законом дій в порядку та в строки, визначені законодавством, тому висновки суду першої інстанції є помилковими.

У поданому відзиві позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» 29.10.2015 укладено договір № 980-043-000001150 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» з відкриттям на її ім`я поточного рахунку № НОМЕР_1 для зберігання грошей клієнта і здійснення розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних документів.

Також, 29.04.2016 між ОСОБА_1 (сторона-1) та ТзОВ «ІРЦ» (сторона 2) укладено договір № 980-043-000230917 за типом договору «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), за яким позивач передає у власність ТзОВ «ІРЦ» кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором (30 000,00 гривень), а сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Згідно п. 1.3 вказаного договору днем надання суми коштів у власність (позику) стороні-2 вважається день зарахування суми коштів на поточний рахунок сторони-2 відповідно до умов цього договору. Пунктом 8.3 договору встановлено, сторони підтверджують, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики стороною-1 стороні-2 у сумі, на строк та у порядку передбаченому цим договором, в зв`язку з чим взаємовідносини сторін за цим договором регулюються ст.1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

Того ж дня, ОСОБА_1 внесено на рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 30 000,00 грн., які отримано ТзОВ «ІРЦ», що підтверджується платіжним дорученням № 7380851.

Також, 29.04.2016 між позивачем (Страхувальник) та ПрАТ «СК Форте» (Страховик), від імені якого діє як повірений ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків «Капітал» № К980-043-000230917. Згідно вказаного договору його предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані зі збитками при здійсненні Страхувальником господарської діяльності. Боржником згідно вказаного договору є ТзОВ «ІРЦ».

04.05.2016 відповідно до договору про внесення змін № 1 до договору № 980-043-000230917 від 29.04.2019 сторони збільшили суму коштів, що передається позивачем у власність ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» на суму 10 000,00 грн. Того ж дня, ОСОБА_1 внесено на рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 10 000,00 грн., які отримано ТзОВ «ІРЦ», що підтверджується платіжним дорученням № 48766.

19.05.2016 на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Банк Михайлівський», на ім`я позивача ТзОВ «ІРЦ» на виконання взятих перед позивачем зобов`язань за договором № 980-043-000230917 від 29.04.2019 перераховано грошові кошти у сумі 40 000,00 грн. та 523,76 грн. з призначенням платежів «Повернення коштів» та «Оплата процентів».

Однак, відповідно до листа публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» від 27.01.2017 № 3Г1/7301 вищезазначені перекази коштів (транзакції), здійснені ТзОВ «ІРЦ» визнано нікчемними правочинами на підставі пунктів 1, 2, 7, 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також судом першої інстанції з?ясовано, що на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» від 23.05.2016 № 14/БТ, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» від 23.05.2016 №81261, згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича строком на 1 місяць з 23.05.2016 по 22.06.2016. Рішенням виконавчої дирекції Фонду строк тимчасової адміністрації продовжено до 22.07.2016 та продовжено повноваження Уповноваженої Фонду на здійснення тимчасової адміністрації до 22.07.2016 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 12.07.2016 № 124-рш, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 12.07.2016 №1213, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24.01.2017 делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду: Волкову Олександру Юрійовичу з 25 січня 2017 року визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_3 з 25 січня 2017 року визначені пунктами 4,5,6 та 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №383 від 08.02.2018 ОСОБА_3 звільнено від виконання обов`язків та відкликані раніше делеговані йому повноваження, а уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Смолія Богдана Володимировича, якому з 09.02.2018 делеговані повноваження, визначені пунктами 4,5,6 та 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Починаючи з 18.07.2016, розпочалися виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду через банки-агенти.

Листом від 27.01.2017 № 3Г1/7301 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомила позивача про те, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 40 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-043-000230917 від 29.04.2016» на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 523,76 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів» по договору № 980-043-000230917 від 29.04.2016 на рахунок № НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_1 , є нікчемними.

Згідно матеріалів справи позивач зверталася із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо включення позивача до переліку осіб, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду та провести її виплату відшкодування коштів у розмірі 40 523,76 грн. Листом від 13.07.2017 № 3Г/21995 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомила позивачку, що відсутні правові підстави для включення інформації про ОСОБА_1 до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно зазначено, що частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

З урахуванням встановленого вище, на дату прийняття Правлінням НБУ постанови 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» на банківському рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «Банк Михайлівський», знаходились грошові кошти на загальну суму 40 523,76 грн. Кошти на банківські рахунки позивача були зараховані шляхом перерахунку 19.05.2016 з банківського рахунку ТзОВ «ІРЦ» відповідно до виписки по особовим рахункам позивача за період з 1 травня по 23 травня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону №4452-VI, є тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону №4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України». Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Згідно частини третьої цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Закон № 4452-VI визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.

Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

Як уже зазнавалось вище, у листі від 13.07.2017 № 3Г/21995 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомила позивача про те, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 40 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-043-000230917 від 29.04.2016» на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 523,76 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів» по договору № 980-043-000230917 від 29.04.2016 на рахунок № НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_1 , є нікчемними на підставі пунктів 1, 2, 7, 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

У даній спірній ситуації суд першої інстанції вірно вказав, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (пункт 1 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (пункт 2 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI); здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (пункт 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI).

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що, правовідносини, які виникли між позивачем і банком не підпадають під умови визначені пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI

Крім того, ПАТ «Банк Михайлівський» до дня визнання банку неплатоспроможним не брав на себе зобов`язань перед позивачем, внаслідок чого став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, тому пункт 2 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Також, пункт 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI не може бути застосованим до договорів, укладених між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», між позивачем та ТОВ «ІРЦ», а також до транзакцій щодо переведення коштів від ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача, оскільки на підставі цих правочинів у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цих правочинів не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу. Відтак, метою пункту 7 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією щодо застосування пункту 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 910/14681/17, від 30.05.2018 у справі № 910/23036/16, від 23.10.2018 у справі № 804/6992/15.

Крім того, судом правильно вказано, згідно пункту 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI нікчемність договорів (правочинів) банку за цим пунктом пов`язана з такими умовами: 1) здійснення операції у період віднесення банку до категорії проблемних; 2) укладення (переоформлення) договору призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку; 3) банківську операцію (укладення або переоформлення договору) здійснено з порушенням норм законодавства. При цьому остання умова є обов`язковою для визнання договору (правочину) банківського вкладу (рахунку) або транзакцій, здійснених на підставі такого договору, нікчемними за пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

У даному випадку транзакція, щодо якої Уповноваженою особою застосовано наслідки нікчемності, здійснено у період віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних. При цьому договір № 980-043-000230917 від 29.04.2016 був укладений між позивачем та ТОВ «ІРЦ», а відповідні транзакції були вчинені 19.05.2016 саме на умовах цього договору, відповідно до яких передбачено можливість дострокового повернення коштів.

Суд першої інстанції підставно вважав, що ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ ТОВ «ІРЦ» на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов`язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед ТОВ «ІРЦ», забезпечуючи рух коштів від ініціатора до отримувача переказу, тобто позивача. При цьому, Уповноваженою особою Фонду не зазначено, яким чином переказ коштів ТОВ «ІРЦ» в сумі 40 523,76 грн. на користь позивача, мають відношення до підстав нікчемності, визначених законодавством. Висновок щодо нікчемності не обґрунтований жодними доводами чи доказами, жодна з підстав, вказаних у статті 38 Закону № 4452 не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ «Банк Михайлівський» у правовідносинах з позивачем.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Крім того, статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно частини третьої вказаної статті до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу

Згідно зі статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також судом правильно вказано, що згідно з пунктом 1.24. статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Згідно з пунктом 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.

Платіжними дорученнями ТОВ «ІРЦ» зі свого поточного рахунку, що відкритий в Банку, ініціювало переказ коштів на повернення позики та процентів за нею позивачу згідно з відповідними договорами між ними.

За змістом пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Саме такий правовий висновок викладено в Постановах Верховного Суду України у справах: від 09.09.2014 № 3-45гс14, № 3-49гс14; від 19.08.2014 № 3-47гс14, № 3-48гс14, № 3-81гс14; від 02.09.2014. № 3-80гс14; від 21.10.2014 № 3-147гс14.

19.11.2016 набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону № 4452-VІ, внесені Законом № 1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Закону № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Судом першої інстанції з?ясовано, що позивач не був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти у сумі 40 523,76 грн станом на 19.05.2016. Отже, незважаючи на те, що позивач мав прямий договір вкладу з ТОВ «ІРЦ», яке не є банком, положення Закону № 4452-VI поширюються, таким чином, і на позивача.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 761/12676/17.

При цьому, суд вірно вважав, що станом на час укладення договору та перерахування коштів на рахунок, у банку були відсутні будь-які підстави відмовити у зарахуванні коштів або підстави вважати, що правочин є нікчемним.

Враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що згідно Закону правочин між ОСОБА_1 та ТзОВ «ІРЦ» не є нікчемним і не визнавався судом недійсним, (не є оспорюваним правочином), тому переказ коштів, здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 40 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-043-000230917 від 29.04.2016» та переказ коштів, здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 523,76 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором №980-043-000230917 від 29.04.2016», на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 є дійсним, тому відповідно позовна вимога про зобов`язання відповідача негайно припинити дії, які порушують права позивача, як споживача фінансово-кредитних послуг за договором банківського вкладу, а саме визнати дійсним переказ коштів (транзакція), здійснений ТзОВ «ІРЦ» 19.05.2016 в сумі 40 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-043-000230917 від 29.04.2016» та 523,76 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів згідно з договором №980-043-000230917 від 29.04.2016», на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , є передчасною, а відтак не підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки уповноваженою особою Фонду не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду, відповідно посилання відповідача на положення пунктів 1, 2, 7, 9 частини третьої статті 38 закону № 4452-VI, як і на положення статей 215, 216 ЦК України, як на правову підставу для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними, є необґрунтованими.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 №14 (далі - Положення №14, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення. Даним пунктом передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку Уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Згідно з пунктами 2, 3, 5 розділу ІІІ Положення №14 Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 8 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду. Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді. Загальний реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується директором-розпорядником або заступником директора-розпорядника та засвідчується відбитком печатки Фонду. Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом. Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.

Тобто, у разі наявності підстав для включення даних про рахунки вкладника, які раніше не були включені до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

Відтак, суд першої інстанції правильно вважав, що дані про поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на суму 40 523,76 грн мають бути включені до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року по справі № 140/2187/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Н. В. Ільчишин
Н. М. Судова-Хомюк