Справа № 826/14962/14
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Українська правова інформація» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Українська правова інформація» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 17.09.2014 року №08 та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладені між ДП «Українська правова інформація» та ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ» правочини повністю відповідають вимогам, передбаченим ст. 203 Цивільного кодексу України, та не суперечать іншим нормам чинного законодавства України. Також реальність вказаних господарських операцій підтверджується всіма необхідними та належним чином оформленими первинними і розрахунковими документами. Таким чином, вважає висновки відповідача, які викладені в Акті перевірки від 26.08.2014р. № 805/26-55-22-08/35811817 про заниження податку на додану вартість та податку на прибуток за 2011-2012 роки ДП «Українська правова інформація» за рахунок господарських операцій з ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ», не підтверджуються.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 року позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 лютого 2015 року в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовив та залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2019 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

При цьому, Верховним Судом зазначено, що ухваливши за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову й дійшовши у мотивувальній її частині висновку про безпідставне задоволення судом першої інстанції частини заявлених Підприємством позовних вимог, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, про що вказав у резолютивній частині останньої.

Наведений недолік щодо змісту висновку по суті вимог апеляційної скарги і позовних вимог є перешкодою для формулювання касаційним судом правового висновку, що й стало підставою для повторного перегляду судового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких судом першої інстанції винесено рішення дозволяють суду апеляційної інстанції розглядати справу та робити висновки стосовно законності рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та висновки Верховного Суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, з 12.08.2014р. по 18.08.2014р. згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кредиту України на підставі Наказу ДПІ від 12.08.2014р. № 2398 ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Українська правова інформація» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ВКФ «Мілана», ТОВ «ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ» та проведення фінансово-господарських операцій, які звільнені від оподаткування за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2014 року, про що складено акт від 26 серпня 2014 року № 805/26-55-22-08/35811817.

Контролюючим органом встановлені фінансово-господарські взаємовідносини між ДП «Українська правова інформація» і ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ». Відповідно до наданих до перевірки первинних документів, оформлених на підставі таких правочинів, та виписаних ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ» податкових накладних від 16.06.2011р., від 04.07.2011р. № 191, від 28.07.2011р. № 200, від 15.02.2012р. № 32, від 04.09.2012р. № 1, № 2 та № 3, від 24.10.2012р. № 47, ДП «Українська правова інформація» віднесло до складу податкового кредиту за спірний період суму податку на додану вартість у розмірі 39273,07 грн.

Перевіряючий дійшов висновку про відсутність у ДП «Українська правова інформація» правових підстав для формування сум валових витрат і податкового кредиту з податку на додану вартість за вказані звітні періоди на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ» за наслідками нереальних господарських операцій.

На підставі акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення від 17 вересня 2014 року № 08, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 54141 грн. 50 коп., з яких 44347 грн. 00 коп. - за основним платежем та 9694 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції, а також від 17 вересня 2014 року № 08, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 96616 грн. 00 коп., з яких 77293 грн. 00 коп. - за основним платежем та 19323 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу ДП «Українська правова інформація» звернулося до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги ДП «Українська правова інформація» суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх дій щодо формування податкового кредиту та витрат на підставі документів, складених ТОВ «ВКФ «Мілана», ТОВ «ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ», а також відобразив фінансово-господарські операції, які звільнені від оподаткування, з дотриманням вимог податкового законодавства.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до норми пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, за нормою пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Абзацом 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту судам належить з`ясувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин, далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2011р. між ДП «Українська правова інформація» та ТОВ «РІП» укладено договір № 01/0611, за умовами якого Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (ТОВ «РІП») виконує роботи по розробці, вдосконаленню та технологічному розміщенню і модернізації торгово-касових місць по обслуговуванню клієнтів в приміщенні АРТ-їдальні, яка знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Рильський, 8-А, у кількості чотирьох одиниць з використанням існуючих POS терміналів та додаткового касового місця (п. 1.1 Договору). Згідно з п. 5.1 Договору загальна вартість робіт за Договором узгоджена сторонами і складає 7700,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1295,00 грн.

Між ДП «Українська правова інформація» та ТОВ «ПМП «Будтехнологія» був укладений договір № 0025 від 15 серпня 2012 року. Згідно вказаного договору ТОВ «ПМП «Будтехнологія» зобов`язувалося виконати роботи з перекладання тепломережі від теплоканалу до будинку по вул. Артема, 73 у м. Києві відповідно до локального кошторису. Загальна вартість Договору складає - 191561,00 грн., в т.ч. ПДВ - 31926,83 грн. (п. 4.1. Договору).

Також на підставі усних домовленостей між ДП «Українська правова інформація» та ТОВ «ВКФ Мілана», ТОВ «ГМФ» укладено правочини щодо поставки товару (продуктів харчування в асортименті).

На підтвердження факту виконання умов спірних правочинів на зазначену суму коштів, та проведення розрахунку, позивач надав суду наступні оригінали та копії первинних документів:

- договору від 01.06.2011р. № 01/0611;

- договору від 15.08.2012р. № 0025;

- припису-попередження, актів-приписів, які підтверджують необхідність вчинення відповідних робіт по вул. Артема, 73 в м. Києві;

- локального кошторису, довідок про вартість виконаних будівельних робіт, відомості ресурсів до локального кошторису на перекладання мережі теплопостачання, актів приймання виконаних будівельних робіт та видаткових накладних;

- ліцензії ПМП «Будтехнологія» від 17.02.2012р. серії АД № 030017, яка видана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, на господарську діяльність у будівництві, пов`язану із створенням об`єктів архітектури (за переліком робіт згідно з додатком), зокрема, на будівельні та монтажні роботи, а також дозволу Держгірпромнагляду від 28.02.2011р. № 280.11.32-45.21.1 на продовження виконання роботи підвищеної небезпеки, в т.ч. на зварювальні роботи, будівництво, зведення, монтаж будинків, споруд, які підтверджують наявність у ПМП «Будтехнологія» передбачених чинних законодавством вимог, в тому числі наявність необхідного персоналу та техніки, для виконання господарської діяльності, в тому числі укладення та виконання відповідного договору з позивачем;

- торгових патентів та реєстраційних посвідчень позивача на їдальню за адресою: м. Київ, пров. Рильський, 8-А;

- податкових накладних від 16.06.2011р., від 04.07.2011р. № 191, від 28.07.2011р. № 200, від 15.02.2012р. № 32, від 04.09.2012р. № 1, № 2 та № 3, від 24.10.2012р. № 47, виписаних ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ» на користь ДП «Українська правова інформація», які скріплені печатками підприємств, на загальну суму у розмірі 235638,42 грн., в тому числі ПДВ - 39273,07 грн.;

- платіжних доручень з відповідними відмітками банку, відповідно до яких позивач виплатив на користь ТОВ «ВКФ Мілана», ПМП «Будтехнологія», ТОВ «РІП», ТОВ «ГМФ» суму у розмірі 235638,42 грн., в тому числі ПДВ - 39273,07 грн.

По правовідносинах з ТОВ «ПМП «Будтехнологія» позивач сформував податковий кредит у розмірі 31926 грн. 00 коп. та витрати у розмірі 159634 грн. 00 коп.

ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві вважає такі дії позивача неправомірними з огляду на те, що ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві був складений акт від 15 серпня 2013 року № 629/26-58-22-05-11/30405073 про неможливість проведення звірки ТОВ «ПМП «Будтехнологія» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Клуб С», ТОВ «ВІПБУДПРОМ», ТОВ «Теренс Груп», ТОВ «БК «Стройбуд» та ТОВ «ТМЦ-Спецторг». У вказаному акті зроблено висновок про неможливість здійснення ТОВ «ПМП «Будтехнологія» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій купівлі-продажу, а також відсутність трудових ресурсів, основних приміщень, транспортних засобів, складських приміщень.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що самі по собі відомості, викладені в акті ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 15 серпня 2013 року № 629/26-58-22-05-11/30405073, не є беззаперечним доказом безтоварності операцій між позивачем та зазначеним контрагентом.

Обґрунтовуючи необхідність замовлення у ТОВ «ПМП «Будтехнологія» зазначених робіт, позивач надав суду припис-попередження філіалу Теплових мереж ПАТ «Київенерго» про проведення випробування теплових мереж на щільність, розрахункову температуру у період з 04 по 18 липня 2012 року, акт від 30 липня 2012 року про виявлення прориву врізки труби теплотраси від теплової камери до адмінбудинку по вул. Артема, 73 у м. Києві, а також акт-припис філіалу Теплових мереж ПАТ «Київенерго» № 1/94 від 01 серпня 2012 року про усунення пошкодження між ТК 512/15 та будинком по вул. Артема, 73 у м. Києві.

Загальна вартість робіт, виконаних ТОВ «ПМП «Будтехнологія», складає 191561 грн. 00 коп. Вартість таких робіт була розподілена між орендарями адмінбудівлі по вул. Артема, 73 у м. Києві пропорційно займаній площі.

Дослідивши зазначені письмові докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони підтверджують фактичне здійснення господарської операції між ТОВ «ПМП «Будтехнологія» та ДП «Українська правова інформація», а також правомірність дій позивача щодо формування податкового кредиту та витрати на підставі документів, складених зазначеним контрагентом.

ДП «Українська правова інформація» по правовідносинах з ТОВ «ВКФ «Мілана» був сформований податковий кредит у розмірі 2500,00 грн. та витрати у розмірі 25000,00 грн.

Відповідач вказує, що згідно з акту від 24 липня 2013 року № 30/22-2/30523272, складеного Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ВКФ «Мілана», перевіркою не підтверджено реальність господарських відносин ТОВ «ВКФ «Мілана» із підприємствами-покупцями та підприємствами-постачальниками за період з 01 січня 2011 року по 30 червня 2013 року.

На підтвердження господарської операції з ТОВ «ВКФ «Мілана» позивач надав контролюючому органу податкову накладну № 32 від 15 лютого 2012 року, відповідно до якої ТОВ «ВКФ «Мілана» поставило позивачу картоплю у кількості 3000 кг на підставі договору поставки від 10 березня 2012 року.

Однак, зазначений договір поставки, документи про передачу товару від продавця до покупця, а також його перевезення позивачем суду не надано.

Колегія суддів приходить висновку, що податкова накладна № 32 від 15 лютого 2012 року за відсутності вищевказаних документів не є достатнім доказом фактичного здійснення господарських операцій між ДП «Українська правова інформація» та ТОВ «ВКФ «Мілана».

По правовідносинах з ТОВ «РІП» позивач сформував податковий кредит у розмірі 1295 грн. 00 коп. та витрати у розмірі 6475 грн. 00 коп., а по правовідносинах з ТОВ «ГМФ» - податковий кредит у розмірі 3551 грн. 00 коп. та витрати у розмірі 17756 грн. 00 коп.

ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві за результатами перевірки нарахувало позивачу податок на додану вартість по правовідносинах з ТОВ «ГМФ» у розмірі 3551 грн. 00 коп. (податок на додану вартість по правовідносинах з ТОВ «РІП» не нараховувалися у зв`язку із закінченням 1095-ти денного строку, встановленого ст. 102 ПК України) та податок на прибуток підприємств по правовідносинах ТОВ «ГМФ» у розмірі 4084 грн. 00 коп. та по правовідносинах з ТОВ «РІП» у розмірі 1489 грн. 00 коп.

Підставою для нарахування ДП «Українська правова інформація» вказаних податкових зобов`язань став висновок про неможливість здійснення ТОВ «ГМФ» та ТОВ «РІП» господарської діяльності через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій купівлі-продажу, а також відсутність трудових ресурсів, основних засобів, приміщень, транспортних засобів, складських приміщень.

Також відповідачем було враховано постанову Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2012 року про закриття кримінального провадження відносного керівника ТОВ «ГМФ» ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію»;

Під час розслідування вказаної кримінальної справи було встановлено, що 03 червня 2011 року ОСОБА_1 , достовірно знаючи про відсутність у нього фінансової можливості для проведення фінансових операцій, на прохання невстановленої слідством особи придбав ТОВ «ГМФ» за грошову винагороду.

Також, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 КК України, який полягав у створенні фіктивного підприємства - ТОВ «РІП».

Вироком встановлено, що ОСОБА_2 у березні 2012 року без мети здійснення статутної діяльності створив ТОВ «РІП». Після реєстрації товариства та відкриття рахунку у банку ОСОБА_2 підприємницьку діяльність не здійснював, угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, а реєстраційні та установчі документи підприємства передав невстановленій слідством особі. Також зазначеним вироком встановлено, що в подальшому печатка, статутні документи та реквізити рахунку ТОВ «РІП» були використані для здійснення безтоварних операцій та незаконного одержання доходів.

Колегія суддів вважає, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

На підтвердження здійснення господарської операції з ТОВ «ГМФ» позивач надав суду копії видаткових накладних № 191 від 04 липня 2011 року та № 200 від 28 липня 2011 року, а також податкових накладних № 191 від 04 липня 2011 року та № 200 від 28 липня 2011 року.

Договір поставки або інші документи, у яких були б визначені асортимент, кількість, ціна товару, строки та умови його доставки, документи на перевезення товару від продавця до покупця у матеріалах справи - відсутні.

На підтвердження здійснення господарської операції з ТОВ «РІП» позивач надав суду копії договору № 01/0611 від 01 червня 2011 року, акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 20 червня 2011 року та податкову накладну без номера від 16 червня 2011 року.

Разом з тим, п. 3.1.1 договору № 01/0611 від 01 червня 2011 року було передбачено, що виконавець зобов`язаний надати замовнику експлікацію шляхів руху відвідувачів та схему ліній електричного живлення у двох варіантах, а роботи виконуються на підставі технічного завдання, у якому визначаються обсяг робіт, найменування та кількість матеріалів.

Натомість, у матеріалах справи технічне завдання та результати виконання робіт - експлікація шляхів руху відвідувачів та схема ліній електричного живлення відсутні.

На думку колегії суддів, вказане свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ДП «Українська правова інформація» та ТОВ «ГМФ», ТОВ «РІП», відтак, податкові повідомлення-рішення від 17 вересня 2014 року № 08 у частині нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 7563 грн. 75 коп., з яких 6051 грн. 00 коп. за основним платежем та 1512 грн. 75 коп. штрафних фінансових санкцій та № 08 у частині нарахування податкових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 13530 грн. 00 коп., з яких 10824 грн. 00 коп. за основним платежем та 2706 грн. 00 коп. штрафних фінансових санкцій - скасовані безпідставно.

Підставою для донарахування ДП «Українська правова інформація» податкових зобов`язань з податку на додану вартість став також висновок про те, що позивачем у період з січня 2012 року по лютий 2013 року не було застосовано коефіцієнт розподілу, що включається до складу податкового кредиту, та суму, що не включається до податкового кредиту.

ДП «Українська правова інформація» вказано, що при заповненні рядка 15 податкової декларації з податку на додану вартість було допущено помилку та зазначено у ньому виключно суму дозволеного податкового кредиту, а не загальну суму податкового кредиту. Натомість, рядок 15.1 колонка Б був заповнений вірно. На підтвердження зазначеної обставини позивач надав суду копії податкових декларацій з податку на додатну вартість за період з січня 2012 року по лютий 2013 року та реєстрів отриманих податкових накладних.

Проте, саме по собі невірне зазначення суми податкового кредиту у рядку 15 податкової декларації з податку на додану вартість не може бути підставою для донарахування позивачу податкових зобов`язань.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 72, 90 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014 у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Українська правова інформація» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2014- скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві від 17 вересня 2014 року

- № 08 у частині нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 7563 грн. 75 коп., з яких 6051 грн. 00 коп. за основним платежем та 1512 грн. 75 коп. штрафних фінансових санкцій;

- № 08 у частині нарахування податкових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 13530 грн. 00 коп., з яких 10824 грн. 00 коп. за основним платежем та 2706 грн. 00 коп. штрафних фінансових санкцій, та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко

Повний текст постанови виготовлено 20.01.2020