Справа № 750/6274/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/6274/17 Суддя першої інстанції: Рахманкулова І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради на проголошену о 15 годині 37 хвилин постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 вересня 2017 року, дата складання повного тексту якої не зазначена, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради (далі - Відповідач, УПСЗН Деснянської районної ради), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати неправомірними дії УПСЗН Деснянської районної ради щодо відмови у взятті на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції;

- зобов`язати УПСЗН Деснянської районної ради повторно розглянути заяву Позивача про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, від 21.04.2017 року;

- стягнути з УПСЗН Деснянської районної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн.;

- стягнути з УПСЗН Деснянської районної ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1 280,00 грн.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.09.2017 року позов задоволено частково:

- визнано неправомірними дії УПСЗН Деснянської районної ради щодо відмови ОСОБА_1 у взятті на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції;

- зобов`язано УПСЗН Деснянської районної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2017 року про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Крім того, стягнуто з УПСЗН Деснянської районної ради на користь ОСОБА_1 640,00 грн. на відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у листі від 21.04.2017 року УПСЗН Деснянської районної ради не зазначено, яку саме неправдиву інформацію зазначено ОСОБА_1 у своїй заяві від 21.04.2017 року, що свідчить про те, що обґрунтованого та мотивованого рішення за наслідками розгляду вказаної заяви Відповідачем прийнято не було.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що матеріалами справи не підтверджується заподіяння моральної шкоди Позивачу саме у зв`язку з неправомірною відмовою Відповідача у видачі спірної довідки.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд вказав на те, що участі у судовому засіданні адвокат Рябінін Д.Д. не приймав, а відтак відшкодуванню на користь ОСОБА_1 підлягає половина заявленої останнім суми.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було взято до відома ряд фактичних обставин, зокрема, документальне підтвердження непроживання ОСОБА_1 за фактичною адресою, відомості Державної прикордонної служби України про відсутність Позивача за місцем фактичного проживання, а також рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Окремо звертає увагу, що судом безпідставно враховано висновки у справі №750/2635/17, які не мають відношення до даної справи, а також не враховано обставини, встановлені у справі №750/4066/17. Крім іншого, наголошує, що в силу п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Відповідач звільнений від сплати судового збору, а відтак стягнення з нього витрат на правову допомогу є безпідставним.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2017 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі заперечень на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.11.2017 року.

У письмових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 просить в її задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що УПСЗН Деснянської районної ради безпідставно посилається на недостовірність зазначених ОСОБА_1 відомостей, оскільки зазначення періоду часу проживання у заяві для отримання довідки приписами чинного законодавства не передбачено. Крім того, зазначає, що недостовірність наведених у заяві Позивача відомостей жодними належними і допустимими доказами не підтверджується. Окремо звертає увагу на непідтвердження необхідними документами факту непроживання Позивача за зазначеною ним адресою у місті Чернігові.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 року апеляційну скаргу УПСЗН Деснянської районної ради задоволено - постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.09.2017 року - скасовано та ухвалено нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верхового Суду від 21.11.2019 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 - постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 року скасовано повністю та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що судом апеляційної інстанції не було досліджено докази у справі, зокрема, щодо фактичних підстав для відмови у взятті на облік, адже факт відсутності Позивача понад 60 днів за місцем фактичного проживання є підставою для скасування дії довідки, а не для відмови в її видачі. Відтак, Верховний Суд зазначив, що суду у даній справі необхідно перевірити докази того, що у державних органів наявні відомості про надання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року справу №750/6274/17 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.01.2020 року.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги УПСЗН Деснянської районної ради.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами, ОСОБА_1 з 17.12.2014 року по 03.04.2017 року перебував на обліку в Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб по Деснянському району м. Чернігова, що надавало йому право на отримання соціальних виплат, зокрема, пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та компенсацію вартості продуктів харчування для громадян, віднесених до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради.

Враховуючи, що під час проведення перевірок фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складанням актів обстеження матеріально побутових умов не було підтверджено факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , то УПСЗН Деснянської районної ради 03.04.2016 року прийнято рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.06.2017 року у справі № 750/4066/17 визнано незаконними дії УПСЗН Деснянської районної ради щодо скасування дії довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи від 12.12.2014 року № та зняття з обліку як внутрішньо переміщену особу; скасовано розпорядження УПСЗН Деснянської районної ради від 03.04.2017 року № 05-15/148 щодо скасування дії довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи від 12.12.2014 року № та зняття з обліку як внутрішньо переміщену особу; стягнуто з УПСЗН Деснянської районної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 року апеляційну скаргу УПСЗН Деснянської районної ради задоволено - постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 09.06.2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УПСЗН Деснянської районної ради про визнання дій незаконними, скасування розпорядження та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

21.04.2017 року ОСОБА_1 подав до УПСЗН Деснянської районної ради заяву про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 21-22).

Листом від 21.04.2017 року № 05-05/8835 Відповідач повідомив Позивача про відмову у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи з посиланням на абз. 2 п.8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМ України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (а.с. 20).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 8, 9, 22, 24, 46, 64 Конституції України, ст. ст. 1, 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також ряду положень Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки в оскаржуваному рішенні Відповідачем не зазначено, яку саме неправдиву інформацію зазначив Позивач у своїй заяві.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлюються, зокрема Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За правилами абз. 1 ч. 1 ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону).

Приписи ч. 3 ст. 4 Закону визначають, що для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Відповідно до абз. 1 ч. 4, абз. 1 ч. 7 ст. 4 Закону заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).

Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Згідно абз. 4 ч. 7 ст. 4 Закону у передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.

За умовами ч. 9 ст. 4 Закону порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - Порядок №509).

Згідно абз. 2 п. 1 Порядку №509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За приписами п. 2 Порядку № 509 для отримання довідки повнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Підстави для відмови у видачі довідки наведені в пункті 8 Порядку № 509, який кореспондує положеннями ч. 10 ст. 4 Закону, серед яких, зокрема, у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки (пп. 2 Порядку №509 та п. 2 Закону).

При цьому, за правилами п. 8 Порядку №509 рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Крім того, згідно абз. 7 ч. 10 ст. 4 Закону особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що підставою для відмови внутрішньо переміщеній особі у видачі довідки згідно пп. 2 п. 8 Порядку №509 може бути наявність у державних органів відомостей про подання заявником завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки.

Поряд з цим, на переконання судової колегії, Деснянський районний суд міста Чернігова обґрунтовано підкреслив, що оскаржувана ОСОБА_1 відмова УПСЗН Деснянської районної ради не містить жодних посилань на те, які саме відомості наявні у державних органів про подання заявником завідомо неправдивої інформації саме для отримання довідки.

Судом апеляційної інстанції враховується, що загальними вимогами, які висуваються до індивідуальних актів, як актів правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Разом з тим, у листі від 21.04.2017 року №05-05/8835 Відповідачем не зазначено мотивів та підстав відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи, а виключно посилання УПСЗН Деснянської районної ради на приписи абз. 2 п. 8 Порядку №509 не може вказувати на відповідність такого рішення критеріям обґрунтованості.

Невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №822/1817/18.

Посилання Апелянта на залишення поза увагою судом першої інстанції результатів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, згідно яких ОСОБА_1 за вказаною ним адресою не проживає, та відомостей Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_1 лінії зіткнення, судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідні відомості були визначені в якості підстави для прийняття рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Разом з тим, як було звернуто увагу у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 року у даній справі, для правильного вирішення даної справи необхідно перевірити докази того, що у державних органів наявні відомості про надання завідомо неправдивих відомостей саме для отримання довідки. І таких доказів, як було встановлено раніше, УПСЗН Деснянської районної ради надано не було.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Щодо доводів Відповідача про безпідставність стягнення з останнього витрат на правову допомогу з підстав звільнення останнього від сплати судового збору згідно п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України у редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що звільнення суб`єкта владних повноважень від сплати судового збору не звільняє останнього від витрат, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі у випадку їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача на користь Позивача за правилами ч. 1 ст. 94 КАС України у згаданій редакції. Таким чином, суд першої інстанції, стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань УПСЗН Деснянської районної ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у межах визначеного законодавством розміру, діяв у відповідності до вимог процесуального закону.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 22» січня 2020 року.