Справа № 280/2068/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2068/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., секретар судового засідання Троянов А.С., за участю представника позивача Волнова Ю.М., представника відповідача Лисого А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи "Вільнянська виправна колонія (№20)"

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року в адміністративній справі №280/2068/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Садовий І.В.)

за позовом Державної установи "Вільнянська виправна колонія (№20)"

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Державна установа "Вільнянська виправна колонія (№20)" звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.01.2019 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 464438,50 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями на суму 245561,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 181622,44 грн. та пеня у сумі 37254,74 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.01.2019 року № , яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб у сумі 510,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.01.2019 року № , яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції за несвоєчасне перерахування військового збору у сумі 8179,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач протиправно та не в установленому законом порядку, без належних підстав, відкоригував Розділ IV плану-графіка "Документальні планові перевірки платників податків - юридичних осіб з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (жовтень 2018 року) шляхом внесення Державної установи "Вільнянська виправна колонія № 20" до списку платників податків, що підлягали перевірці у 2018 році. Також відповідачем були порушені приписи п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України (далі - ПК України), оскільки планова документальна виїзна перевірка була розпочата позивачем на дев`ятий календарний день з моменту направлення засобами поштового зв`язку на адресу позивача повідомлення про початок перевірки. Крім того, праця здійснюється засудженими на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, а відтак, підстави для перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 245561,32 грн. були об`єктивно відсутні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що повідомлення про початок проведення перевірки від 22.10.2018 року №863/3593/10/08-01-13-06-10 було направлено позивачу 22.10.2019 року, в той час як планову перевірку розпочато 31.10.2019 року. Таким чином, відповідачем було порушено вимоги п.77.4 ст.77 ПК України, якою передбачено можливість проведення документальної планової перевірки коли платнику податків не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки, проте відповідач розпочав перевірку на дев`ятий календарний день з моменту направлення повідомлення та копії наказу про її проведення. Також відповідач безпідставно включив позивача до списку платників податків, що підлягали перевірці у 2018 році. При цьому, позивач не може вважатися роботодавцем та податковим агентом у відношенні засуджених, бо не використовує їх працю для здійснення статутної діяльності, а лише залучає їх для суспільно корисної праці. Крім того, судом першої інстанції порушено та не правильно застосовано п.127.1 ст.127 ПК України щодо нарахування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування позивачем до бюджету військового збору.

В відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28.12.2017 року на адресу відповідача надійшов лист Токмацької місцевої прокуратури від 28.12.2017 року № 1.4-10414вих-17, в якому зазначено, що Токмацькою місцевою прокуратурою на виконання п.8 наказу Генеральної прокуратури України від 20.04.2016 року № 161 заплановано проведення комплексної перевірки в установах кримінально-виконавчої служби, у тому числі у Державній установі "Вільнянська виправна колонія № 20". На підставі ч. 2 ст. 26 Закону України "Про прокуратуру" відповідачу було доручено провести перевірку з питань повноти нарахування засудженим та сплати із нарахованої їм заробітної плати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.01.2015 року

Листом від 01.10.2018 року № 30338/7/99-99-13-04-01-17 "Про надання інформації" ДФС України надіслала, зокрема, відповідачу перелік платників податків юридичних осіб з метою визначення ризиків несплати несвоєчасної сплати податків, серед яких значиться і позивач (позиція 16).

У порядку реагування на лист ДФС України від 01.10.2018 року № 30338/7/99-99-13-04-01-17 "Про надання інформації" відповідач здійснив коригування шляхом виключення із плану-графіка документальних перевірок ТОВ "Сталкер Компані" та включення до нього позивача на жовтень 2018 року, про що надіслав до ДФС України та Департаменту податків і зборів з фізичних осіб лист від 02.10.2018 № 6500/8/08-01-13-04-05 "Щодо проведення коригування".

19.10.2018 року відповідачем було видано Наказ № 3570 "Про проведення планової документальної виїзної перевірки Державна установа "Вільнянська виправна колонія (№ 20)", яким призначено проведення планової документальної виїзної перевірки з 31.10.2018 року тривалістю 10 робочих днів та визначено її провести за період діяльності з 01.07.2015р. по 30.06.2018р. з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.07.2015р. по 30.06.2018р. та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 30.06.2018р.

22.10.2018 року контролюючий орган склав на направив позивачу повідомлення про проведення перевірки від 22.10.2018 року № 863/08-01-13-06/08563493.

Так, з 31.10.2018р. по 13.11.2018р. працівниками відповідача була проведена планова документальна виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.07.2015р. по 30.06.2018р. та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 30.06.2018р.

За результатами перевірки уповноваженими особами відповідача було складено акт перевірки від 20.11.2018р. № 101/08-01-13-06/08563493, яким встановлення наступні поуршення:

- пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: неповідомлення податкової інспекції про доходи, виплачені самозайнятим особам за надані послуги та придбані товаро-матеріальні цінності у 3 кв. 2015 року, 4 кв. 2015 року, 1-4 кв. 2016 року, 1-4 кв. 2017 року, 1-2 кв. 2018 року; неповідомлення податкової інспекції про доходи у вигляді заробітної плати, виплачені засудженим у 3 кв. 2015 року, 4 кв. 2015 року, 1-4 кв. 2016 року, 1-4 кв. 2017 року, 1-2 кв. 2018 року;

- пп. 168.1.2, пп.168.1.5 п. 168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст. 168, п.176.2 "а" ст.176, п.171.1, п.171.2 "а" ст. 171 ПК України, а саме: неперерахування на кінець перевіряємого періоду до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 245 561,32 грн., у тому числі: у 2016 році - 18 376,90 грн., у 2017 році - 137 050,85 грн., за період з січня по червень 2018 року - 90 133,57 грн.;

- п. 2 ст. 6, п.1.1 ст.7, п.5, 7 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI), а саме: занижено суму нарахованого єдиного внеску 261 265,75 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених: у жовтні-грудні 2016 року на суму 23 345,28 грн., у 2017 році у сумі 167 742,37 грн., у січні-квітні 2018 року на суму 70 178,10 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6, ч.ч.2, 7, 13 ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI;

- п.1 ч.2 ст.6, п.8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету єдиного внеску;

- ч. 10 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "На суму недоїмки нараховується пеня за кожний день прострочення платежу";

- пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, оскільки за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 несвоєчасно перераховано до бюджету військового збору, утриманого з заробітної плати (доходів) засуджених у сумі 12 104,70 грн., у тому числі: за період з липня по грудень 2015 року - 875,46 грн., за 2016 рік - 2 462,30 грн., за 2017 рік - 4 961,84 грн., за період з січня по червень 2018 року - 3 805,10 грн.

В обгрнутвання акту перевірки зазначено, що позивач у досліджуваному періоді залучав засуджених до праці для виконання робіт і послуг на виробничих об`єктах Державної установи "Вільнянська виправна колонія № 20" на договірній оплатній основі. Заробітна плата нараховувалась та сплачувалась відповідачем у розмірах, які є вищими за мінімальний, встановлений законами України, що визначали мінімальний рівень заробітної плати у відповідних періодах, з урахуванням фактично відпрацьованого часу. У період з липня 2015 року по червень 2018 року позивачем було сплачено та перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб по засудженим у загальному розмірі 52 868,45 грн. Поряд із цим, залишок суми несплаченого такого податку склав 245 561,32 грн. (298 429,45 грн. (загальна сума нарахованого ПДФО) - 52 868,13 (сума сплаченого ПДФО) = 245 561,32 грн.). Крім того, позивач не включав до бази нарахування єдиного внеску заробітну плату засуджених наступним чином: у жовтні-грудні 2016 року на суму 106 114,88 грн., у 2017 році - на суму 762 465,34 грн., у січні-квітні 2018 року - на суму 318 991,38 грн. Також, мало місце сплата суми єдиного внеску не у повному обсязі, у зв`язку з чим додатковому нарахуванню підлягала сума єдиного внеску у розмірі 261 265,75 грн. Також, у досліджуваному періоді позивач не відображав в податкових розрахунках за 3 кв. 2015 року, 4 кв. 2015 року, 1-4 кв. 2016 року, 1-4 кв. 2017 року, 1-2 кв. 2018 року суму нарахованої та виплаченої заробітної плати засуджених та суми утриманого військового збору.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України від 23.06.2005р. № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні" (далі - Закон України від 23.06.2005р. № 2713-IV) трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Поряд із цим, Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України) визначено, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України (частина перша статті 9).

Згідно з ч. 1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Статтею 119 КВК України передбачено, що умови праці засуджених до позбавлення волі, зокрема, норми тривалості робочого часу, правила охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії встановлюються законодавством про працю.

За приписами ч. 1 ст. 120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Таким нормативно-правовим актом є Інструкція про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі (далі - Інструкція), затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013р. № 396/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 березня 2013 р. за № 387/22919.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції засуджені до обмеження волі залучаються до праці на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Підпунктом 3.1 Інструкції передбачено, що засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.

За приписами п. 6.3 Інструкції Відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюються відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК

Відповідно до пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 160 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються також інші доходи, крім зазначених у ст. 165 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

З огляду на вказані норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстнації, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю.

Примусовість характеру трудових відносин засуджених та їх мета виправлення та перевиховання зумовлює особливість регулювання таких відносин шляхом поєднання норм законодавства про працю та вимог кримінально-виконавчого законодавства, що, однак, не позбавляє виплачених засудженим сум доходу за виконану ними працю ознак заробітної плати.

Вищенаведені норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці, у зв`язку з чим обкладення цих доходів податком має здійснюватися у загальному порядку.

Аналогічний правозастосовний підхід зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.05.2015р. у справі № 2а/0270/5347/12, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.12.2013 року у справі № 2а/1570/5214/12.

Так, позивач у період з липня 2015 року по червень 2018 року залучав на договірних засадах засуджених до праці для виконання робіт і послуг на виробничих об`єктах Державної установи "Вільнянська виправна колонія № 20", за виконання (надання) яких сплачував засудженим заробітну плату, проте позивач не сплачував податок на доходи фізичних осіб по засудженим та не включав до бази нарахування єдиного внеску їх заробітну плату.

Суд першої інстнації вірно зазначив, що в данному випадку позивач фактично є роботодавцем, платником єдиного внеску, а відтак, як податковий агент, повинен був своєчасно нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі, а також єдиний внесок і військовий збір, незалежно від укладення письмового трудового договору із засудженими. Також, позивач як податковий агент зобов`язаний був подавати у строки, встановлені законом, відповідну податкову звітність. Належних та достатніх доказів зворотнього представником позивача не було надано.

За таких обставин, є обґрунтованим висновок відповідача щодо порушення позивачем пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України (не повідомлення податкової інспекції про доходи у вигляді заробітної плати, а також виплачені самозайнятим особам за надані послуги та придбані товаро-матеріальні цінності), пп. 168.1.2, пп.168.1.5 п. 168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст. 168, п.176.2 "а" ст.176, п.171.1, п.171.2 "а" ст. 171 ПК України (неперерахування на кінець перевіряємого періоду до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 245 561,32 грн.), п. 2 ст. 6, п.1.1 ст.7, п.5, 7 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI (заниження суми нарахованого єдиного внеску 261 265,75 грн.), п.1 ч.2 ст.6, п.8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI (несвоєчасне перерахування до бюджету єдиного внеску), пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України (несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору, утриманого з заробітної плати (доходів) засуджених у сумі 12 104,70 грн.

Щодо посилань позивача про порушення процедури проведення перевірки, слід зазначити наступне.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

В той же час, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення виїзної перевірки щодо нього, має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оскаржити його або застосувати інші заходи, передбачені статтею 81 Податкового кодексу України шляхом недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся і наказ реалізований як прийнятий в межах закону і компетенції, в подальшому предметом розгляду в суді має бути зміст виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи.

Аналогічний правозастосовний підхід міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2018 року у справі № 808/1641/15.

Таким чином, оскільки позивач допустив працівників відповідача до перевірки, на підставі якої складено акт перевірки, предметом розгляду в суді можуть бути наслідки такої перевірки, в даному випадку спірні податкові-повідомлення рішення, а саме факт вчинення або не вчинення платником податків порушення вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

При цьому, за приписами п. 126.2 ст. 126 ПК України у разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п. 126.3 ст. 126 ПК України).

Верховний Суд України у постанові від 10.11.2015 року у справі №21-2912а15 зазначив, що положення ст. 126 ПК України щодо штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, розмір такої санкції залежить від часу затримки такої сплати. Натомість, ст. 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається не з часу затримки такої несплати, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нарахування штрафних санкцій, оскільки позивачем вчинено порушення саме щодо несвоєчасної сплати до бюджету узгодженої суми грошового зобов`язання.

З урахування на вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Вільнянська виправна колонія (№20)" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року в адміністративній справі №280/2068/19 за позовом Державної установи "Вільнянська виправна колонія (№20)" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року в адміністративній справі №280/2068/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 15.01.2020 року, в повному обсязі постанова складена 20.01.2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва