Справа № 186/2011/19
Суддя: Янжула С. А.
Дата ухвалення: 2020-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/2011/19
Провадження №2-а/0186/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді Янжули С.А.,

секретар - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора поліції СРПП №1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Петрунька Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до інспектора поліції СРПП №1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Петрунька С.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 грудня 2019 року відносно нього відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА №635987, якою визнано його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на суму 425 гривень. Згідно даної постанови, він 20 грудня 2019 року о 09:50 годині по вул.Дніпровська, 291, м.Павлограда, Дніпропетровської області, керуючи транспортним засобом "Хюндай Туксон", д/н НОМЕР_1 , не включив ближнє світло в умовах недостатньої видимості на думку відповідача. Із зазначеною постановою він не згідний, оскільки коли він рухався на транспортному засобі, в момент зупинки, видимість в напрямку його руху була більше ніж 300 м. На його прохання відповідачу надати докази, що видимість була менша ніж 300 м, він відмовився. Доказів до матеріалів справи не долучено.

Просить суд скасувати постанову від 20 грудня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №635987 по ч.2 ст.122 КУпАП та закрити справу.

В судове засідання позивач не з`явився, в уточненій позовній заяві, поданій 02 січня 2020 року зазначив про розгляд справи в його відсутність.

Позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву в установлений судом строк не надав, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просить відмовити в задоволенні позову та долучити до матеріалів справи відеодоказ вчинення правопорушення позивачем.

Враховуючи приписи ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Обставини справи, що встановлені судом.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, відносно позивача відповідачем 20 грудня 2019 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №635987, згідно якої, 20 грудня 2019 року о 09 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 , в умовах недостатньої видимості (туман) керував автомобілем "Хюндай Туксон" д/н НОМЕР_1 , не ввімкнувши ближнє світло фар, чим порушив п.19.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

На підставі даного порушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Таким чином, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

В постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, серію та номер посвідчення водія, суть правопорушення, відмітка про вручення ОСОБА_1 копії вказаної постанови 20 грудня 2019 року під підпис.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За загальним правилом частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому, саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення поліцейського буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винною у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

На виконання зазначеної вимоги частини 2 ст.77 КАС України відповідач надав запис з відеореєстратора працівників поліції, на якому зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення.

Що стосується позовних вимог позивача в частині безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності по ч.2 ст.122 КУпАП.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Відповідно до пункту 1.3 ПДР України - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих, а також бути взаємно ввічливими.

Терміни, відповідно до ПДР України, що наведені у цих Правилах, мають значення:

Недостатня видимість - видимість дороги в напрямку руху менше 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо.

П.19.1 ПДР України передбачено, що в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: a) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Примітка. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах дозволяється замість фар ближнього (дальнього) світла ввімкнути протитуманні фари.

Освітлювальні пристрої забезпечують безпеку дорожнього руху, тому рух на транспортному засобі у темний час доби, а також в умовах недостатньої видимості із вимкненими світловими приладами заборонено.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30 травня 2019 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

З доданого до матеріалів справи відповідачем відео-доказу правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_1 20 грудня 2019 року дійсно керував автомобілем "Хюндай Туксон" д/н НОМЕР_1 по вул.Дніпровській в м.Павлограді, Дніпропетровської області в умовах недостатньої видимості - сильний туман, не ввімкнувши ближнє світло фар транспортного засобу. Відповідачем було зупинено вказаний транспортний засіб, він представився, пояснив позивачу причину зупинки, надав для огляду відеодоказ вчинення правопорушення, роз`яснив права та обов`язки позивачу, склав відносно останнього постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, належним та допустимим доказом по справі підтверджено, що ОСОБА_1 порушив п.19.1 ПДР України, а отже вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Саме порушення п.19.1 ПДР України стало причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Посилання позивача на безпідставність зупинки транспортного засобу не відповідає дійсності, оскільки з дослідженого відеозапису можливо встановити наявність туману, його щільність,те, що позивач керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла. На відео видно, що інші транспортні засоби рухаються із включеним ближнім світлом фар.

Адміністративне стягнення накладено відповідачем на позивача у відповідності до санкції вказаної статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Як вбачається з відеозапису, посадовою особою, яка винесла постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлений приписами КУпАП. Надані суду докази у сукупності з поясненнями сторін дають підстави вважати, що дії відповідача були правомірними та вина позивача доводиться належним чином.

Згідно ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд вважає постанову від 20 грудня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по ч.2 ст.122 КУпАП законною та такою, що не підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд враховує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В даній справі судові витрати складаються із судового збору.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" наведено перелік справ за подання яких судовий збір взагалі не справляється, а ст.5 Закону містить перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду.

Позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову даної категорії до суду та за оскарження рішення суду в судах вищих інстанцій.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, з нього підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 гривень на користь держави, оскільки правопорушення вчинено 20 грудня 2019 року.

Згідно ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора поліції СРПП №1 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Петрунька Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 768 (семиста шістдесяти восьми) гривень 40 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.А.Янжула.