Справа № 120/3732/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 січня 2020 р. Справа № 120/3732/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурман В.В.

позивача: Машко Г.І.

відповідача: Загороднюк Д.А., Бедзір І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Надбужжя Плюс"

до: Головного управління ДПС У Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надбужжя Плюс" (далі - ТОВ "Надбужжя Плюс", товариство, позивач) звернулось в суд до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області) з адміністративним позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове - повідомлення рішення від 23.10.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 50 749,80 грн.;

В обґрунтування заявленого позову зазначено, що ГУ ДПС у Вінницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку, за наслідком якої складено акт №85/0510/33959183 від 17.09.2019, у якому зафіксовані виявлені перевіркою порушення. Вказано, що товариством порушено, зокрема п.36.1 ст.36, п.п.54.3.5 п.54.3, п.54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, п.п.164.1.1, п.164.1 ст164, п.167.1, ст.167, п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.4, п.168.1 ст.168, п.п. 170.5.3, п.170.5 ст.170, п.176 "е", п.п.176.2 "а" ст.176 ПК України. За результатом даної перевірки податковим органом прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Позивач не погоджується із такими висновками податкового органу вважаючи, що встановлені ГУ ДФС у Вінницькій області порушення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Так, зокрема, позивач зазначає, що при визначенні загального обсягу дивідендів, які підлягають нарахуванню та виплаті учасникам принцип пропорційності було дотримано. Була визначена гранична сума виплати, яка підлягає отриманню кожним учасником.

За наведених обставин вважає, що при проведенні перевірки податковим органом не було взято до уваги той факт, що загальний фіксований розмір дивідендів було оголошено у більшому розмірі та цей розмір відповідає пропорційності часток у статутному капіталі учасників, проте нарахування та виплата відбувались частково, виходячи з фінансових можливостей підприємства. Висновки перевірки щодо оподаткування дивідендів податком за ставкою 18% є не обґрунтованими, а спірне рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 20.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

11.12.2019 надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що проведеною перевіркою ТОВ "Надбужжя плюс" встановлено нарахування та виплату дивідендів засновникам товариства у періоді липень, жовтень - грудень місяці 2017 року, лютий - грудень 2018 року та січень - березень місяці 2019 року.

Відповідно до п.п. 170.5.3 п. 170.5 ст. 170 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями: "Дивіденди, нараховані платникові податку за акціями або іншими корпоративними правами, що мають статус привілейованих або інший статус, що передбачає виплату фіксованого розміру дивідендів чи суми, яка перевищує суму виплат, розраховану на будь-яку іншу акцію (корпоративне право), емітовану таким платником податку згідно з п.п. 153.3.7 п. 153.3 ст.153 цього Кодексу, для цілей оподаткування прирівнюється до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням", тобто (18%). В порушення п.п. 170.5.3 п. 170.5 ст. 170 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, підприємством не проведено утримання (перерахування) податку на доходи фізичних осіб з суми, яка перевищує суму виплат, розраховану на будь-яку іншу акцію по ставках визначених в п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України згідно Протоколу №24 загальних зборів учасників ТОВ "Надбужжя плюс" від 09.10.2017 року за період з 09.10.2017 по 20.07.2018.

Сума перевищення фіксованого розміру дивідендів, відповідно п.п. 170.5.3 п. 170.5 ст. 170 Податкового кодексу України, прирівнюється до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням та підлягає оподаткуванню по ставці 18%, замість 9%.

Перевіркою встановлено не проведення товариством утримання (перерахування) ПДФО у розмірі 18% з суми дивідендів, яка перевищує суму виплат розраховану на будь-яку іншу акцію (корпоративне право), що є порушенням пп.170.5.3 п.170.5 ст.170 ПК України. У зв`язку з чим правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким донараховано податкове зобов`язання у розмірі різниці виплаченого податку (9%) та застосовано штраф.

За таких обставин, вважає спірне рішення правомірним, а позов, таким, що не підлягає задоволенню.

21.12.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказала, що в період з 28.02.2017 по 01.02.2019 ОСОБА_1 виплачено 8 890 025,00 грн., з оголошених 14 003 977,00 грн. Податковий орган в акті перевірки зазначає, що порушення відбулося внаслідок перевищення розміру виплати дивідендів ОСОБА_1 за цей період у розмірі 444 443,50 грн. Однак жодного перевищення не відбулось, навпаки товариство має здійснити додаткові виплати ОСОБА_1 дивідендів за 2016 рік у розмірі 5 113 952,00 грн. аби пропорційність та правильність була дотримана.

11.01.2020 на адресу суду надійшли додаткові пояснення податкового органу, в яких останній зазначив, що відповідно до п.п.170.5.3 п.170.5 ст.170 ПК України дивіденди, нараховані платникові податку за акціями або іншими корпоративними правами, що мають статус привілейованих або інший статус, що передбачає виплату фіксованого розміру дивідендів чи суми, яка перевищує суму виплат, розраховану на будь-яку іншу акцію (корпоративне право), емітовану таким платником податку згідно з підпунктом 153.3.7 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, для цілей оподаткування прирівнюються до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням.

Відповідно до п.п.153.3.7 п.153.3 ст.153 ПК України виплата дивідендів на користь фізичних осіб (у тому числі нерезидентів) за акціями або іншими корпоративними правами, які мають статус привілейованих або інший статус, що передбачає виплату фіксованого розміру дивідендів чи суми, яка є більшою за суму виплат, розраховану на будь-яку іншу акцію (корпоративне право), емітовану таким платником податку, прирівнюється з метою оподаткування до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням та включенням суми виплат до складу витрат платника податку.

При цьому така виплата не підлягає оподаткуванню як дивіденди згідно з нормами розділу IV цього Кодексу. Вищевказана стаття (153.3.7) була присутня в редакції ПК від 31.12.2014 і втратила чинність 01.01.2015 на підставі ЗУ №71-VIII.

Проте, вказав, що ст.153.3.7 ПК дублює ст.170.5.3 ПК, а відтак втрата чинності першою ніяк не впливає на правовідносини, що регулюються другою.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі направлень від 30.07.2019 № 2482, №2483, №2484, виданих ГУ ДФС у Вінницькій області державними ревізорами проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Надбужжя Плюс", за результатом якої складено акт "Про результати документальної виїзної перевірки ТОВ "Надбужжя Плюс" від 17.09.2019 №85/0510/33959183.

Зокрема, перевіркою встановлено порушення товариством п.36.1 ст.36, п.п.54.3.5 п.54.3, п.54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, п.п.164.1.1, п.164.1 ст164, п.167.1, ст.167, п.п.168.1.1, п.п.168.1.2, п.п.168.1.4, п.168.1 ст.168, п.п. 170.5.3, п.170.5 ст.170, п.176 "е", п.п.176.2 "а" ст.176 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся на загальну суму 39999,92 грн., в тому числі липень 2018 - 37000,35 грн., січень 2019 - 2999,57 грн.

Зокрема, перевіркою правильності оподаткування окремих видів доходів, які мають свої особливості щодо їх нарахування (виплати) та оподаткування, а саме, оподаткування доходу отриманого фізичним особами у вигляді дивідендів за 2016 рік у 2017-2019 роках, встановлено порушення п.п.170.5.3. п. 170.5 ст. 170 ПК України.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення за № від 23.10.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням на 39999,92 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 10749,88 грн.

Так, зі змісту акту перевірки видно, що наслідком збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб став проведений аналіз сум нарахованих (виплачених) у вигляді дивідендів, де встановлено, що дивіденди розподілені (нараховані, виплачені) не пропорційно часткам в статутному фонді товариства кожного з учасників, а саме.

Відповідно звіту про фінансові результати товариства за 2016 рік, прибуток склав 14690,0 тис. грн. Підставою для нарахування дивідендів є протокол зборів засновників.

Згідно Протоколу №20 загальних зборів учасників ТОВ "Надбужжя плюс" від 28.02.2017, зазначено "Учасниками було вирішено сплатити частково дивіденди в сумі 880000,00 грн. з розподіленням по учасникам:

- ОСОБА_1 - 700000,00 грн.

- ОСОБА_2 - 180000,00 грн.

Так, перевіркою встановлено:

- по учаснику товариства ОСОБА_1 , частка якого в статутному фонді складає 95,33% - фактичний розподіл дивідендів згідно протоколу - 700000 грн., необхідно нарахувати дивіденди згідно його частки 838904,00 грн.

- по учаснику товариства ОСОБА_2 , частка якого в статутному фонді складає 4,67%, фактичний розподіл дивідендів згідно протоколу - 180000 грн., необхідно нарахувати дивіденди згідно його частки 41096,00 грн., сума, що перевищує суму виплат відповідно до його частки - 138904,00 грн.

Так, у липні 2017 року товариством проведено виплату дивідендів ОСОБА_1 в сумі 626500,00 грн.

Товариством сплачено до бюджету 63000,00 грн. податку на доходи фізичних осіб та 10500,00 грн. військового збору.

Згідно протоколу №23 від 19.07.2017 зазначено "Учасниками було вирішено сплатити частково дивіденди в сумі 1000000" з розподіленням по учасникам:

- ОСОБА_1 - 900000 грн.;

- ОСОБА_2 - 100000 грн.

Однак, зазначені частки/відсотки учасників при виплаті дивідендів відповідно до протоколу №23 від 19.07.2017 перевищені та сума перевищення становить:

- ОСОБА_2 - 53300, 00 грн.

Так, у липні та жовтні місяці 2017 року товариством проведено виплату дивідендів ОСОБА_1 в сумі 805500,00 грн.

Товариством сплачено до бюджету 81000, 00 грн. податку на доходи фізичних осіб та 13500,00 грн. військового збору.

Згідно протоколу №24 від 09.10.2017 зазначено "Учасниками було вирішено сплатити частково дивіденди в сумі 2700000,00" з розподіленням по учасникам:

- ОСОБА_1 - 2985025,00 грн.;

- ОСОБА_2 - 200000 грн.

Однак, зазначені частки/відсотки учасників при виплаті дивідендів відповідно до протоколу №24 від 09.10.2017 перевищені та сума перевищення становить: ОСОБА_1 411115,00 грн., ОСОБА_2 - 73910, 00 грн.

Так, у жовтні-грудні 2017 року, лютому-липні 2018 року товариством проведено виплату дивідендів ОСОБА_1 в сумі 2671597,38 грн.

Товариством сплачено до бюджету 268652,25, 00 грн. податку на доходи фізичних осіб та 44775,38 грн. військового збору.

Згідно протоколу №1 від 31.07.2018 зазначено "Учасниками було вирішено сплатити частково дивіденди в сумі 2855000,00" з розподіленням по учасникам:

- ОСОБА_1 - 2755000,00 грн.;

- ОСОБА_2 - 100000 грн.

Однак, зазначені частки/відсотки учасників при виплаті дивідендів відповідно до протоколу №1 від 31.07.2018 перевищені та сума перевищення становить: ОСОБА_1 - 33328,50 грн., ОСОБА_2 - 33328, 50 грн.

Так, у серпні-грудні 2018 року та січні 2019 року товариством проведено виплату дивідендів ОСОБА_1 в сумі 2465725,00 грн.

Товариством сплачено до бюджету 247950,00 грн. податку на доходи фізичних осіб та 41325,00 грн. військового збору.

Згідно протоколу №2 від 01.02.2019 зазначено "Учасниками було вирішено сплатити частково дивіденди в сумі 1650000,00" з розподіленням по учасникам:

- ОСОБА_1 - 1550000,00 грн.;

- ОСОБА_2 - 100000 грн.

Однак, зазначені частки/відсотки учасників при виплаті дивідендів відповідно до протоколу №2 від 01.02.2019 перевищені та сума перевищення становить: ОСОБА_2 - 22945,00 грн.

Так, у лютому-березні 2019 року товариством проведено виплату дивідендів ОСОБА_1 в сумі 823400,00 грн.

Товариством сплачено до бюджету 85050,00 грн. податку на доходи фізичних осіб та 13900,00 грн. військового збору.

Таким чином перевіркою встановлено, що товариством порушена пропорційність виплати дивідендів по ОСОБА_1 за липень 2018 року на суму 411115,00 грн. та за січень 2019 року на суму 33328,50 грн.

На думку контролюючого органу, сума перевищення фіксованого розміру (від частки в статутному фонді) дивідендів підлягає оподаткуванню по ставці 18%, тоді як фактично сплачено 9%. У зв`язку з чим, податковим повідомленням-рішенням й донараховано податкове зобов`язання у розмірі 9% на суму, що перевищила розмір частки кожного з учасників.

Не погоджуючись із рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з позовом.

При цьому, суд зазначає, що спір виник навколо правомірності застосування до спірних правовідносин п.п.170.5.3. п. 170.5 ст. 170 ПК України.

Так, сторона позивача вважає, що дана норма не підлягає застосуванню, оскільки податковим органом не було взято до уваги той факт, що загальний фіксований розмір дивідендів було оголошено у більшому розмірі, та цей розмір відповідає пропорційності часток у статутному капіталі учасників. Проте, вже нарахування та виплата відбувалися частково, виходячи з фінансових можливостей підприємства. Однак, загальний зафіксований розмір дивідендів, який підлягає виплаті перевищений не був.

В свою чергу, сторона відповідача вказує, що підпункт 170.5.3 пункту 170.5 статті 170 ПК України підлягає більш ширшому тлумаченню та розповсюджується на правовідносини, які пов`язані з виплатою дивідендів, які нараховані за іншими корпоративними правами, що мають інший статус, який передбачає виплату суми, яка перевищує суму виплат, розраховану на будь-яке корпоративне право та для цілей оподаткування прирівнюється до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням.

Оцінюючи дані доводи сторін, суд керується та виходить з наступного.

Особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів визначає стаття 170 ПК України. Зокрема, пункт 170.5 цієї норми регулює питання оподаткування дивідендів.

Так, згідно підпункту 170.5.2 пункту 170.5 статті 170 ПК України, будь-який резидент, який нараховує дивіденди, включаючи того, який сплачує податок на прибуток підприємств у спосіб, відмінний від загального (є суб`єктом спрощеної системи оподаткування), або звільнений від сплати такого податку з будь-яких підстав, є податковим агентом під час нарахування дивідендів.

Відповідно до підпункту 170.5.3 пункту 170.5 статті 170 ПК України, дивіденди, нараховані платникові податку за акціями або іншими корпоративними правами, що мають статус привілейованих або інший статус, що передбачає виплату фіксованого розміру дивідендів чи суми, яка перевищує суму виплат, розраховану на будь-яку іншу акцію (корпоративне право), емітовану таким платником податку згідно з підпунктом 153.3.7 пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, для цілей оподаткування прирівнюються до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням.

При цьому, в розумінні підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дивідендами є платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Аналізуючи позицію податкового органу стосовно того, що дивіденди нараховані ОСОБА_1 у більшому розмірі ніж визначено його часткою, а тому прирівнюються до заробітної плати, а відтак, така виплата має оподатковуватись за ставкою податку 18% не 9% , суд зазначає про наступне.

Порядок формування статутного капіталу господарських товариств та порядок виникнення корпоративних прав у особи, з врахуванням різновидів товариств регулюється Господарським кодексом України (далі - ГК України), Законом України "Про господарські товариства" (далі - Закон № 1576-XII, застосовується в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про цінні папери та фондовий ринок" (далі - Закон №3480-IV) Законом України "Про акціонерні товариства" (далі - Закон № 514-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №1576-XII, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

В свою чергу, товариством з обмеженою відповідальністю в розумінні статті 50 Закону №1576-XII, визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Іншим є порядок формування статутного капіталу у акціонерному товаристві.

Зокрема, статтею 24 Закону №1576-XII передбачено, що акціонерним визнається товариство, яке має статутний (складений) капітал, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов`язаннями тільки майном товариства.

Відповідно до частини першої статті 164 ГК України, суб`єкт господарювання - юридична особа у випадках і порядку, передбачених законом, має право випускати від свого імені акції та облігації підприємства і реалізовувати їх громадянам та юридичним особам.

Разом з тим, випуск цінних паперів в розумінні статті 1 Закону №3480-IV, - це сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії.

Відповідно до статті 1 Закону №3480-IV, "емісія" - сукупність дій емітента, що провадяться в установленій законодавством послідовності і спрямовані на розміщення емісійних цінних паперів серед їх перших власників.

В свою чергу, поняття "емітенту" наведено у статті 2 Закону №3480-IV, зокрема, ним є - юридична особа, у тому числі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Автономна Республіка Крим або міська рада, а також держава в особі уповноважених нею органів державної влади чи міжнародна фінансова організація, які від свого імені розміщують емісійні цінні папери та беруть на себе зобов`язання за ними перед їх власниками.

Із положень статті 6 Закону №3480-IV випливає, що емітентом акцій є тільки акціонерне товариство.

Акціонерне товариство розміщує акції двох типів - прості та привілейовані.

Привілейовані акції надають їх власникам переважні, стосовно власників простих акцій, права на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, а також надають права на участь в управлінні акціонерним товариством у випадках, передбачених статутом і законом, який регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Із аналізу процитованих норм видно чітке визначення поняття емісія, емітент, які фігурують тільки в контексті зі створенням/діяльністю акціонерного товариства, оскільки випускати акції можуть лише акціонерні товариства. Інші суб`єкти господарювання - юридичні особи, в тому числі товариство з обмеженою відповідальністю такими правами не наділені. Окрім того, питання привілейованості також вирішується лише шляхом випуску (емісії) привілейованих акцій акціонерним товариством.

Разом з цим, зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначає стаття 167 ГК України.

Так, згідно визначення, наведеного у частини першій цієї норми, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Абсолютно ідентичне за змістом визначення корпоративного права наведено й у підпункті 14.1.90 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Водночас, згідно пункту 8 частини першої статті 8 Закону № 514-VI, корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Отже, підсумовуючи наведене, іншими словами під корпоративними правами слід розуміти права, які випливають із:

- права власності на акцію акціонерного товариства або

- права на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю або іншої юридичної особи, статутний капітал якої поділений на частки, або

- права на вклад до статутного капіталу юридичної особи у разі, якщо капітал такої особи не поділений на частки (наприклад, приватних, дочірніх, та інших унітарних підприємств).

В контексті наведеного суд, аналізуючи положення підпункту 170.5.3 пункту 170.5 статті 170 ПК України, зазначає, що у даній нормі йдеться не лише про дивіденди, які нараховані за акціями (в т.р., що мають статус привілейованих), але й про дивіденди, які нараховані за іншими корпоративними правами (з іншим статусом), в т.ч. на права, які випливають із права на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю. Тобто, акції та інші корпоративні права, в т.ч. права на частку у статутному капіталі, не є тотожними поняттями та принципово відрізняються за формою та змістом.

Таким чином, проводячи тлумачення підпункту 170.5.3 пункту 170.5 статті 170 ПК України, можна дійти висновку, що у ньому йдеться як про акції так і про інші корпоративні права. Останні, в свою чергу, становлять право на частку в статутному капіталі товариства, до якого не можна застосовувати норму в частині привілейованості, виплати суми фіксованого розміру дивідендів, емітовану акцію, адже це стосується виключно акцій.

Як встановлено судом, позивач у справі діє з організаційно - правовою формою - товариство з обмеженою відповідальністю. Підставою для нарахування дивідендів є протокол зборів засновників. Засновниками ТОВ "Надбужжя Плюс" є ОСОБА_1 частка якого становить 95,33 % та ОСОБА_2 частка якої становить 4,67%.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що розподіл дивідендів між учасниками товариства має здійснюватись пропорційно частки кожного.

Таким чином, варто зауважити, що положення підпункту 170.5.3 пункту 170.5. статі 170 ПК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема у частині, що стосується дивідендів, які нараховані платнику податків за корпоративним правами, що мають інший статус, який передбачає виплату суми, яка перевищує суму виплат, розраховану на корпоративне право. Відповідно, в контексті цієї ж норми, для цілей оподаткування виплата дивідендів, розмір яких перевищує частку учасника, прирівнюється до виплати заробітної плати з відповідним оподаткуванням.

Так, згідно пункту 167.1 статі167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно визначення, наведеного у підпункті 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб - є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків (п.18.1 ст. 18 ПК України).

Відповідно до підпункту "а" пункту 176.2 статті 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Водночас, статтею 127 ПК України встановлена відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати.

Так, відповідно до пункту 127.1 цієї статті, ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 28.11.2019 у справі №120/4075/18-а.

Отже, керуючись положеннями процитованих норм та враховуючи перевищення розміру суми виплачених учасникам дивідендів від їх частки у статутному фонді, на думку суду, контролюючий орган обґрунтовано та за наявності на те правових підстав, визначив суму грошового зобов`язання з ПДФО та застосував штрафні санкції. Відтак, відсутні підстави вважати, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, судом відхиляються аргументи сторони позивача, який в свою чергу стверджував, що загальний фіксований розмір дивідендів було оголошено у більшому розмірі, та цей розмір відповідає пропорційності часток у статутному капіталі учасників та що нарахування та виплата відбувалися частково, виходячи з фінансових можливостей підприємства.

Так, на переконання суду, при нарахуванні та виплаті будь-якої суми визначених дивідендів (основної суми чи її часткової виплати) має бути дотримано принципу пропорційності часток у статутному капіталі учасників.

Крім того, варто наголосити, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Надбужжя Плюс" від 28.02.2017 №20, оголошено загальну суму дивідендів за 2016 рік у розмірі 14 690 000. Учасниками вирішено виплачувати дивіденди згідно їх часток у статутному капіталі. При цьому вказано виплату провести з 01.07.207 по 01.07.2018.

Разом з тим, виплата повної суми вказаних дивідендів не відбулась, а при частковій їх виплаті порушено принцип пропорційності виплат.

Серед іншого, суд звертає увагу, що принцип пропорційності має бути дотриманий під час кожної виплати дивідендів, а не за загальними результатами повної суми виплат. Також судом береться до уваги той факт, що серед наявних двох учасників товариства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дивіденди виплачувались лише ОСОБА_1 , при цьому відповідно до рішення загальних зборів ТОВ, вирішено виплачувати і визначено суму дивідендів і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виплати будь-якої суми належних ОСОБА_2 дивідентів.

Окремо, щодо доводів сторони позивача про відсутність статті 153 у ПК України, на яку є посилання у підпункті 170.5.3 пункту 170.5 статті 170 ПК України, то суд такі до уваги не приймає, оскільки дана стаття 153 ПК України, стосується емітованої акції, що як встановлено судом не має відношення до спірних правовідносин.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вище наведене, на думку суду, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Надбужжя Плюс" (вул. Шевченка, 22, с. Чернятка, Бершадський район, Вінницька область, )

Відповідач: Головного управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 22.01.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович