Справа № 640/1112/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Київ № 640/1112/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м.Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16)
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи ОСОБА_1 , термін якого з 01 грудня 2018 року довічно;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що бездіяльність відповідача щодо невидачі ОСОБА_1 , який є внутрішньо переміщеною особою, інвалідом ІІ групи, пенсійного посвідчення є порушенням його прав та законних інтересів, оскільки відсутність такого посвідчення перешкоджає можливості користування наданими позивачу пільгами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що відповідно до Порядку емісії платіжних карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 08 квітня 2016 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2016 року за №633/28763, переміщеним особам у разі продовження строку призначення пенсії, встановлення інвалідності або продовження її на новий термін здійснюється емісія нового електронного пенсійного посвідчення.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що бездіяльністю посадових осіб Пенсійного фонду України йому вдруге не видано посвідчення, яким підтверджено статус позивача як інваліда ІІ групи. При цьому, нормами законодавства інваліду ІІ групи надано пільги, зокрема, право на безоплатний проїзд в міському транспорті, позачергове обслуговування в будь-яких установах, 50 % знижку на ліки за умови пред`явлення пенсійного посвідчення.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням НОМЕР_1 від 16 грудня 2015 року, термін дії якого закінчився 01 грудня 2018 року.

Згідно довідки АВ №0766165 від 12 листопада 2016 року до акту огляду МСЕК №1124, при повторному огляді, йому встановлена II група інвалідності з 01 грудня 2016 року. Відповідно до довідки АВ №1030489 від 13 листопада 2018 року до акта огляду МСЕК №1394 при повторному огляді встановлена ІІ група інвалідності з 01 грудня 2018 року довічно.

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві із заявою про видачу пенсійного посвідчення інваліда, у якій просив вирішити питання щодо видачі пенсійного посвідчення, яке підтверджує його статус інваліда ІІ групи.

За результатами розгляду вказаної заяви Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 22 грудня 2018 року №140459/02 повідомило, що для продовження ідентифікації позивача останньому слід звернутись за належністю до відділення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви від 08 січня 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до відділення Ощадбанку №15 в місті Києві стосовно отримання інформації чи отримував хтось посвідчення інваліда ІІ групи на ім`я ОСОБА_1 з грудня 2018 року та у якому відділенні знаходиться пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи на ім`я ОСОБА_1

Листом від 18 січня 2019 року №100.10/2-07/327 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» повідомило, що у відділенні №10026/015 на ім`я ОСОБА_1 21 червня 2016 року відкрито картковий рахунок у тарифному пакеті «Пенсійний» з виготовленням електронного пенсійного посвідчення. Вилучення ЕПП з обігу, у тому числі шляхом механічного знищення чип-модуля ЕПП, здійснюється Банком згідно вимог внутрішніх нормативних документів, які регулюють питання емісії та обслуговування платіжних карток в Банку, про що в електронному вигляді повідомляється ПФУ згідно протоколу.

Процедуру зниження попереднього ЕПП позивач проведено Банком 18 січня 2019 року з повідомленням Пенсійного фонду.

Незгода позивача із бездіяльністю пенсійного органу щодо невидачі йому пенсійного посвідчення у паперовому вигляді зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Частиною 1 статті 1 Закону №1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наявною в матеріалах справи копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13 червня 2017 року №1303 підтверджується, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).

Вимогами частини 1 статті 1 Закону №875-ХІІ особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 4 Закону №875-ХІІ пільги особам з інвалідністю надаються на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності (для повнолітніх осіб), категорію «дитина з інвалідністю» (для дітей), а також у відповідних випадках вказано їх основні нозологічні форми захворювань (по зору, слуху та з ураженням опорно-рухового апарату).

Механізм оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії визначає Порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 03 листопада 2017 року №26-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2017 року за №1464/31332 (далі -Порядок №26-1, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 Порядку №26-1 визначено, що пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.

Пенсійні посвідчення виготовляються у паперовій формі згідно зі зразком та описом бланка пенсійного посвідчення, наведеними у додатку 2 до цього Порядку, або у вигляді платіжної картки, яка одночасно є пенсійним посвідченням, містить графічну та електронну інформацію про власника, ключі електронного цифрового підпису (далі - електронне пенсійне посвідчення).

Внутрішньо переміщеним особам, яким призначено пенсію, видаються платіжні картки, які одночасно є пенсійним посвідченням, відповідно до абзацу третього пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами) та Порядку емісії платіжних карток, які одночасно є пенсійним посвідченням, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 08 квітня 2016 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2016 року за №633/28763.

Особам, яким видано електронне пенсійне посвідчення, пенсійне посвідчення в паперовій формі не видається.

Відповідно Порядку обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 березня 2004 року №4-1 У разі продовження строку призначення пенсії, встановлення інвалідності або продовження її на новий термін здійснюється емісія нового електронного пенсійного посвідчення.

Електронне пенсійне посвідчення використовується як платіжна картка до закінчення строку її дії, в тому числі у разі закінчення строку призначення пенсії.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення інваліда 2 групи ОСОБА_1 терміном дії по 01 грудня 2018 року.

В матеріалах справи міститься копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 14 лютого 2018 року з терміном дії до 01 грудня 2018 року.

При цьому, з листа Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 18 січня 2019 року №100.10/2-07/327 вбачається, що банком проведено процедуру знищення попереднього ЕПП позивача з повідомленням Пенсійного фонду.

Однак, матеріали справи не містять доказів видачі позивачу нового пенсійного посвідчення, хоча обов`язок нормами чинного законодавства видача пенсійного посвідчення покладено на органи пенсійного фонду у межах тридцятиденного строку.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність - це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

У відповіді на відзив позивач повідомив, що станом на 20 лютого 2019 року йому не видано пенсійне посвідчення, чого відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Відтак, судом вбачається наявність оскаржуваної бездіяльності відповідача.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки завданням адміністративного судочинства є відновлення порушеного права та законних інтересів позивача з боку суб`єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вчинити дії щодо видачі ОСОБА_1 пенсійного посвідчення інваліда ІІ групи з терміном дії з 01 грудня 2018 року довічно.

В частині позовних вимог про відшкодування на користь позивача моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 Цивільного кодексу України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не підтверджено належними доказами понесення ним душевних страждань, на які він посилається в адміністративному позові. Позивачем не наведено доказів наявності причинного зв`язку між оскаржуваною бездіяльністю відповідача та завданою йому шкодою, також не надано жодних доказів прояву такої шкоди, відтак підстави для задоволення вимог у цій частині відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування правомірності оскаржуваної бездіяльності не виконав.

З огляду на наведене в сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а докази понесення витрат іншими учасниками справи відсутні, судові витрати розподілу не підлягають.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд враховує, що частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз вказаної правової норми дає суду підстави стверджувати, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком.

Таким чином, з огляду на те, що судом не вбачається наявності підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання судового рішення, у задоволені вимоги позивача щодо встановлення судового контролю слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невидачі ОСОБА_1 пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи ОСОБА_1 , терміном дії з 01 грудня 2018 року довічно.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук