Справа № 175/4327/19
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

21 січня 2020 р. Справа № 175/4327/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 01.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати Дніпропетровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про шлюб № 100 від 05.06.1982, складеного Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в частині національності нареченого з «росіянин» на «німець».

2. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2019 справу № 175/4327/19-ц (провадження № 2-а/175/78/19) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю відповідно до положень статей 20, 29 КАС України.

3. Справа № 175/4327/19-ц (провадження № 2-а/175/78/19) надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16.01.2020, та за результатами автоматизованого розподілу передано на розгляд судді Верба І.О.

4. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

5. 16.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про внесення змін до актового запису про шлюб № 100 від 11.03.1988, складеного виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в частині національності нареченого з «росіянин» на «німець».

6. Висновком Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16.11.2016 позивачу було відмовлено у внесенні змін до актового запису про шлюб № 100 від 11.03.1988, складеного виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за відсутності правових підстав для внесення змін нареченого з «росіянина» на «німця».

7. У висновку відповідач зазначив про неможливість внесення вищевказаних змін, оскільки із свідоцтва про народження заявника вбачається факт його походження від батьків різної національності («німець», «росіянка»).

8. Батьки позивача дійсно мали різну національність. Так, батько ОСОБА_2 за національністю «німець», мати ОСОБА_3 за національністю «росіянка».

9. При реєстрації шлюбу 05.06.1982, в актовому записі було зазначено національність позивача «росіянин» замість «німець», яку не було змінено (виправлено) у зв`язку з постійними переслідуваннями представників німецької національності за радянських часів.

10. Маючи батька-німця, позивач також міг мати запис про німецьку національність у документах. Проте, у зв`язку з переслідуванням представників німецької національності, в тому числі членів родини, батьки позивача з відчуття страху та з метою уникнення негативних наслідків наполягали на тому, щоб у першому паспорті залишилась національність «росіянин». Така ж національність пізніше була внесена до актового запису про шлюб.

11. Позивач прагне відновити і зберегти етнічне походження свого народу відповідно до положень Закону України «Про національні меншини».

12. Крім того, декларування німецької національності дозволить позивачу скористатися окремими пільгами і гарантіями, які передбачені чинним законодавством, а також Федеральним законом Німеччини «Про вигнаних та біженців», розділ «Про пізніх переселенців».

13. Відсутність дійсного зазначення національності у свідоцтві про шлюб свідчить про неправомірне переривання о природного зв`язку із німецькою нацією, до якої позивач має пряме відношення, впливає на його можливості брати участь в соціальній та культурно-просвітницькій діяльності німецької громади, визначення національності дітей та онуків, передачі національних традицій.

14. Незважаючи на те, що батьки позивача мали різну національність, а саме: батько - німець, а мати - росіянка, у позивача є право на вільний вибір та відновлення національності, передбачене чинним законодавством України.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПРАВОВІДНОСИН СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

15. Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

16. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

17. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, Цивільного кодексу України та іншим законом, не є вичерпним.

18. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

19. Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.

20. Право фізичної особи на індивідуальність є особистим немайновим правом особи, яке забезпечує її соціальне буття, та відповідно до статті 300 ЦК України, включає право фізичної особи на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

21. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

22. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

23. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (частини 1, 2, 3 статті 49 ЦК України).

24. Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 01.07.2010 № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

25. Відповідно до статті 2 Закону № 2398-VI актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

26. За приписами частини першої статті 22 Закону № 2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

27. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

28. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

29. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють «Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 (далі - Правила № 96/5).

30. Згідно пункту 1.1 Правил № 96/5 внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

31. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

32. Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил № 96/5 визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

ІV. ОЦІНКА СУДУ

33. Позивач у цій справі має намір вирішити питання про внесення змін щодо своєї національності у свідоцтво про шлюб № 100 від 05.06.1982, однак, суд звертає увагу, що зазначене свідоцтво не містить графи «Національність».

34. При цьому, згідно змісту позовних вимог, позивач не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність відповідача, заяву та висновок не надає.

35. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

36. Згідно з пунктом першим частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір.

37. За визначенням відповідно до пункту другого частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

38. Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

39. Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

40. Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

41. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

42. Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

43. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

44. Органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

45. У частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом.

46. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

47. Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

48. При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

49. Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

50. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя.

51. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

52. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

53. Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

54. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

V. ВИСНОВОК СУДУ

55. Дослідивши подані документи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що спір заявлений у цій справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

56. Правовий висновок щодо застосування норм права у подібних спорах висловлений в постановах Великої палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 810/2732/18, 29.05.2019 у справі № 398/4017/18, 23.01.2019 у справі № 807/45/17.

57. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

58. Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

59. На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

60. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 175/4327/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.

61. Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

62. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Верба