Справа № 640/20227/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2020 року № 640/20227/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Савенкова Є.О.,

представника позивача Бунаков В.П.

представників відповідача не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення,

в с т а н о в и в:
I. Зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до військової частина НОМЕР_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018, виходячи грошового забезпечення на день звільнення з військової служби з 18.07.2019;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням абз.5 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (із розрахунку місяця підвищення (базового місяця) серпень 2009 року) та щомісячну фіксовану суму індексації 1027,99 грн. 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати до суду звіт про виконання рішення суду.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Позивач вказує, що має право на виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період, оскільки положеннями ст.2 Закону України «Про індексакцію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок №1078) визначається, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідач своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

III. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2019 передано матеріали позовної заяви справи №640/20227/19 за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 21.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/20227/19 та призначено судове засідання на 16.12.2019.

16.12.2019 позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили.

Протокольною ухвалою від 16.12.2019 відкладено розгляд справи на 02.01.2020, у зв`язку із неявкою сторін.

02.01.2020 у судове засідання прибув представник позивача, відповідач належним чином повідомлених про дату, час і місце проведення судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№134/20).

Протокольною ухвалою від 02.01.2020 задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, та відкладено розгляд справи на 20.01.2020.

20.01.2020 у судове засідання прибув представник позивача, відповідач належним чином повідомлених про дату, час і місце проведення судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

У судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, яким адміністративний позов задоволено частково.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадинином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України у м. Києві 27.02.1997 (а.с.24).

Як вбачається з матеріалів справи позивач проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді помічника командира Військової частини НОМЕР_1 начальника служби охорони державної таємниці м. Васильків.

Відповідно до витягу з Наказу №211 від 12.10.2009 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , та встановлено йому максимальний оклад у розмірі 1065, 00 грн. (а.с.12).

18.07.2019 позивач звільнений з військової служби наказом командувача Повітряних сил Збройних сил України (по особовому складу) від 08.06.2019 №272 відповідно до п. 3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» з військової частини у запас за пп. «а», та з 18.07.2019 виключений із списків особового складу військової частини (а.с.13)

07.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період із 01.01.2016 року по 28.02.2018.

Надаючи відповідь на звернення ОСОБА_1 28.10.2019 відповідач повідомив, що у зв`язку із відсутністю наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення не є можливим за період з січня 2016 по листопад 2018 (а.с.14).

Вважаючи дії суб`єкта владних повноважень щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

V. Норми права, які застосував суд
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон України №2232-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон України №2011-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон України №1282-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин)).

У відповідності до статті 2 Закону України № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону України № 1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до статті 9 Закону України № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

VI. Оцінка суду
Пунктом 1-1 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладаєтюся обов`язкипроводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Слід також зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Зі змісту довідки №64 від 08.10.2019 виданої Військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що за час проходження служби з 01.01.2016 року по 30.11.2018 позивачу не проведено нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення.

Також, судом встановлено, що підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року стало неналежне фінансування Військової частини НОМЕР_1 .

Положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Також, суд зазначає, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку).

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні, відтак суд не бере до уваги доводи суб`єкта владних повноважень щодо неможливості здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за відсутності державного фінансування.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства.

Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Наведене підтверджується, також практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах «Ромашов проти України», «Шевченко проти України». У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v.Croatia), п.74 зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Крім того, наведені відповідачем доводи порушують гарантоване ст.1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть відмовляти у індексації поки відповідні положення є чинними.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.
Також, суд не бере до уваги посилання відповідача, які містяться в довідці №64 від 08.10.2019, щодо роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018, згідно яких вказано на відсутність механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки, оскільки обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений Законами № 2011-XII та № 1282-XII, а в свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації за період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, суд зазначає, що оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства, відповідачем така індексація не нарахована та не виплачена, що не заперечується відповідачем, а отже відмова суб`єкта владних повноважень у проведенні таких дій з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною.

На підставі досліджених судом доказів, встановлених обставин справи, та аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення та в період з 01.01.2016 по 30.11.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням абз.5 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (із розрахунку місяця підвищення (базового місяця) серпень 2009 року) та щомісячну фіксовану суму індексації 1027,99 грн. за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 суд зазначає наступне.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018, однак як слідує із змісту довідки №64 від 08.10.2019 Військової частини НОМЕР_3 , позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалася з січня 2016 по листопад 2018.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять (ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою всебічного та повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, та надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 01.01.2016 по 30.11.2018.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст. 382 КАС України слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

При цьому, позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, а отже вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

VIII. Висновок суду
Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.1 ст.77 КАС України).

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також, суд враховує положення ч.4 ст.159 КАС України відповідно до якого, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

IX. Розподіл судових витрат
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат не вирішується в частині сплати судового збору.

У позовній заяві позивач заявив клопотання про стягнення з відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн.

Згідно частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката, відтак з наведеного слідує, що розподілу витрат на правничу допомогу підлягають лише послуги адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача Бунаков В.П. діяв в інтересах позивача на підставі довіреності від 15.10.2019, а також до матеріалів справи долучено копію диплома представника позивача та договір про надання юридичних послуг №6-ап від 15.10.2019 з кошторисом, а отже такі послуги відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства розподілу не підлягають.

Також, суд зазначає, що абзацом 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, №823/2638/18.
Сума витрат на правову допомогу у даній справі складає 1000, 00 грн., та підтверджується кошторисом юридичних послуг за договором про надання юридичних послуг №6-а від 15.10.2019.

Достатніми доказами, що підтверджують надання правової допомоги є договір про надання правової допомоги, опис виконаних робіт у формі рахунку та квитанція (платіжне доручення).

Як вбачається з матеріалів справи позивач не надав доказ, що підтверджує факт оплати послуг представника щодо надання професійної правничої допомоги (квитанція, платіжне доручення).

Отже, враховуючи те, що відшкодуванню витрат на правничу допомогу підлягають лише послуги адвоката, а також той факт, що кошторис юридичних не є належним та допустимим доказом надання таких послуг, та враховуючи відсутність доказів сплати позивачем коштів у якості витрат на професійну правничу допомогу в рамках розгляду цієї адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача цих витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 90, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.11.2018, виходячи грошового забезпечення на день звільнення з військової служби з 18.07.2019.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з урахуванням абз.5 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (із розрахунку місяця підвищення (базового місяця) серпень 2009 року) за період з 01.01.2016 по 28.11.2018, та надати довідку з помісячним розрахунком індексації за період з 01.01.2016 по 28.11.2018.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 23 січня 2020 р.