Справа № 200/14422/19-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 р. Справа№200/14422/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області; управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати соціальної допомоги та сплати виниклої заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області; управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати соціальної допомоги та сплати виниклої заборгованості. Просив визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області в частині припинення виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з квітня 2016 року; визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області в частині невиплати заборгованості державної соціальної допомоги ОСОБА_1 з квітня 2016 року по жовтень 2019 року; зобов`язати управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області виплатити заборгованість державної соціальної допомоги Уголькову Євгену Олександровичу з квітня 2016 року по жовтень 2019 року; зобов`язати управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення згідно ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до квітня 2016 року він отримував державну соціальну допомогу від управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області шляхом зарахування коштів на картковий рахунок АТ «Ощадбанк». У квітні 2016 року управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області припинив виплату державної соціальної допомоги. У серпні 2019 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради для поновлення виплати, але отримав виплату державної соціальної допомоги у листопаді 2019 року лише за один місяць.

Отже, позивач вважає такі дії відповідачів неправомірними.

17 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

27 грудня 2019 року управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради надало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради за призначенням державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю 15.08.2019 року. З жовтня 2016 року по серпень 2019 року ОСОБА_1 до управління за призначенням будь-якої державної допомоги не звертався, заяви не подавав. З огляду на вищевикладене та посилаючись на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» просили відмовити у задоволенні позову.

02 січня 2020 року управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області надало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що з 01.04.2016 року виплату державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи було припинено у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не продовжено довідку внутрішньо переміщеної особи, термін якої сплив 25.08.2015 року. На підставі статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. Отже, виходячи з вищенаведеного та посилаючись на норми постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 та Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08 червня 2016 року № 365 просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторонами не були надані клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Слов`янської міської ради Донецької області за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.10.2016 року № 1429-54618, є інвалідом з дитинства ІІ групи. До квітня 2016 року позивач отримував державну соціальну допомогу від управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області шляхом зарахування коштів на картковий рахунок АТ «Ощадбанк». У квітні 2016 року управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області припинило виплату державної соціальної допомоги.

Відповідно до Порядку № 509 за заявою від 25.02.2015 року, ОСОБА_1 25.02.2015 року була видана довідка № взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи за місцем його фактичного проживання, яке він зазначив у своїй заяві: АДРЕСА_2 та зареєстровано його в єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 25.02.2015 року по 25.08.2015 року.

З 01 квітня 2016 року 01.04.2016 року виплату державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи було припинено у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не продовжено довідку внутрішньо переміщеної особи, термін якої сплив 25.08.2015 року.

За запитом особової справи отримувача допомоги управлінням соціального захисту населення Слов`янської міської ради № 03-15/3488 від 19.08.2016 року, особова та електронні справи було вислано. Державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІ групи було сплачено за період з 01.04.2014 року по 31.03.2016 року в розмірі 1074,00 щомісячно.

У серпні 2019 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради для поновлення виплати, та отримав виплату державної соціальної допомоги у листопаді 2019 року.

Державним соціальним інспектором проведено перевірку фактичого місця проживання ОСОБА_1 , за результатами складено акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї № 11-18/2191 від 20.08.2019 року в якому зазначено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 - відсутній.

Комісією 27.08.2019 року з урахуванням акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, вирішено відмовити у призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_1 .

Вдруге ОСОБА_1 звернувся за призначенням державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю 02.09.2019 року за місцем фактичного проживання м. Слов`янськ, вул. Банківська, 76-6.

Комісією 10.09.2019 року розглянуто особисту заяву ОСОБА_1 , акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 10.09.2019 року № 2506 та прийнято рішення поновлення виплати допомоги.

ОСОБА_1 призначено державну допомогу з 02.09.2019 року довічно.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до управління праці та соціального захисту населення за місцем проживання.

Заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю I чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання.

До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік і місце проживання особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, документи про місце проживання батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, який подав заяву, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку.

Якщо з заявою звертається опікун або піклувальник, то подається також копія рішення органу опіки і піклування про встановлення опіки чи піклування.

Один із непрацюючих батьків, усиновителів, опікун або піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років, додатково подають довідку про те, що вони не працюють, видану за місцем проживання.

Місцева державна адміністрація, яка прийняла заяву про призначення державної соціальної допомоги, видає заявнику розписку про прийом заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийому заяви.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами.

Якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У тих випадках, коли до заяви додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3-х місяців з дня одержання повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства або на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією.

Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами.

Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням

Відповідно до ч. 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 8 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Відповідно до п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України, Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Не може бути скасоване законом право на пенсійне забезпечення, яке, як зазначив Конституційний Суд України, «є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення» (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005),

Водночас інші складові права на соціальний захист, не конкретизовані в частині першій статті 46 Конституції України або в інших її статтях, визначає Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, тому вона може змінити, скасувати або поновити їх при формуванні соціальної політики держави за умови дотримання конституційних норм та принципів.

Оскільки державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства ІІ не передбачена в Конституції України, то на неї не поширюються й визначені її статтею 22 гарантії щодо заборони скасування чи звуження змісту та обсягу прав, визначених, зокрема, у статтях 46,48 Конституції України.

Крім того, суд зазначає, що невід`ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Один з таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

При цьому, згідно Рекомендації Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь - яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки йому була призначена соціальна допомога з моменту його звернення до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області; управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати соціальної допомоги та сплати виниклої заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко