Справа № 540/1863/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1863/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Бериславського управління Головного Управління ДФС у Херсонський області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі-відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просить скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску від 19.08.2019 р. № на загальну суму 4114,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснює адвокатську діяльність та перебуває на обліку в контролюючих органах, як самозайнята особа. 26.08.209р. позивачем отримано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) по сплаті ЄСВ, відповідно до якого до неї застосовано штраф у розмірі 3008,03 грн. за період з 20.04.2018р. по 22.07.2019р. та нараховано пеню у розмірі 1106,68 грн. Вказану вимогу позивач вважає протиправною з огляду на те, що усі платежі по ЄСВ вносила своєчасно та не має заборгованості або прострочення оплати, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.09.2019р. вказаний позов залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвала суду виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 03.10.2019р. провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23 жовтня 2019р. до суду надійшло клопотання Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі про заміну неналежної сторони по справі.

Ухвалою суду від 25.10.2019р. відповідно до вимог ст.48 КАС України судом постановлено направити на адресу позивача копію клопотання Головного управління ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі про заміну сторони у справі та встановити позивачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для надання до суду, в разі наявності, заперечень щодо заміни неналежного відповідача - Бериславського управління Головного управління ДФС у Херсонський області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі на Головне управління ДФС у Херсонський області, Автономній республіці Крим.

Вказана ухвала суду направлена на адресу позивача та отримана останньою 04.11.2019р. Станом на 03.12.2019р. позивачем не надано до суду жодних заперечень щодо заміни відповідача. Вказане суд розцінює як відсутність заперечень проти заміни відповідача.

Ухвалою суду від 03.12.2019р. допущена заміна первісного відповідача; постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2019р. 09:00 год.

11 грудня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що податковий орган не визнає позов з наступних підстав. Зокрема, вказує, що до 01.01.2018 року згідно ст. 9 Закону №2464-УІ визначалося, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. У зв`язку із внесенням змін до Податкового кодексу України, з 1 січня 2018 р. особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Суми єдиного внеску у 2018 - 2019 роках позивачем фактично сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку, у зв`язку з чим відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.08.2019 № про нарахування пені за період з 20.04.2018 по 22.07.2019 у розмірі 1106,68 грн., та штрафу у розмірі 3008.03 грн.

Так, згідно облікових даних 19.04.2018 нараховано єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за 1 квартал 2018 року, який позивачем не був сплачений, в результаті чого станом на 19.04.2018 виникла недоїмка, яка була погашена 27.04.2018 у розмірі 2457,18 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.04.2018 по 27.04.2018 у сумі 19,66 грн. та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,44 грн.

Станом на 30.04.2018 року за позивачем рахувалася переплата по єдиному внеску у розмірі 5990,82 грн. 02.05.2018 нараховано єдиний внесок у сумі 8448,00 грн. за 2017 рік. З урахуванням наявної переплати станом на 02.05.2018 за позивачем виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 2457,18 грн. Вказана недоїмка була погашена:

- 19.07.2018 у сумі 2457,00 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 03.05.2018 по 19.07.2018 у сумі 191,65 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,40 грн.;

- 19.10.2018 у сумі 0,18 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 03.05.2018 по 19.10.2018 у сумі 0.03 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 0,04 грн.

19.07.2018 нараховано єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за 2 квартал 2018 року, який позивачем не був сплачений, в результаті чого станом на 19.07.2018 виникла недоїмка, яка була погашена:

- 19.10.2018 у розмірі 2457,00 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.07.2018 по 19.10.2018 у сумі 226,04 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,40 грн.;

- 18.01.2019 у сумі 0,18 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.07.2018 по 18.01.2019 у сумі 0,03 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 0,04 грн.

19.10.2018 нараховано єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року, який позивачем не був сплачений, в результаті чого станом на 19.10.2018 виникла недоїмка, яка була погашена:

- 18.01.2019 у розмірі 2457.00 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.10.2018 по 18.01.2019 у сумі 223,59 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,40 грн.;

- 18.04.2019 у розмірі 0,18 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату

нарахована пеня за період з 20.10.2018 по 18.04.2019 у сумі 0,03 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 0,04 грн.

21.01.2019 нараховано єдиний внесок у сумі 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року, який позивачем не був сплачений, в результаті чого станом на 21.01.2019 виникла недоїмка, яка була погашена:

- 18.04.2019 у розмірі 2457,00 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 22.01.2019 по 18.04.2019 у сумі 213,77 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,44 грн.

19.04.2019 нараховано єдиний внесок у сумі 2754,18 грн., за 1 квартал 2019 року, який позивачем не був сплачений, в результаті чого станом на 19.04.2019, з урахуванням наявної переплати у сумі 296,82 грн., виникла недоїмка у розмірі 2457,36 грн., яка була погашена:

- 22.07.2019 у розмірі 2457,36 грн., у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.04.2019 по 22.07.2019 у сумі 230,99 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,47 грн.

19.07.2019 нараховано єдиний внесок у сумі 2754,18 грн., за 2 квартал 2019 року, який позивачем не був сплачений, в результаті чого станом на 19.07.2019 виникла недоїмка, яка частково була погашена:

- 22.07.2019 у розмірі 296,82 грн., у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.07.2019 по 22.07.2019 у сумі 0,89 грн., та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 59,36 грн.

З урахуванням зазначеного, відповідач вважає рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.08.2019 № прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 18.12.2019р. підготовче засідання відкладене у зв`язку із неявкою позивача.

Ухвалою від 19.12.2019р. зобов`язано сторін надати до суду додаткові докази та відкладено підготовче засідання на 27.12.2019р.

Ухвалою суду від 27.12.2019р. закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні по суті на 15.01.2020р.

15 січня 2020 року сторони до суду не прибули, надавши клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні. У зв`язку із чим ухвалою від 15.01.2020р. постановлено подальший розгляд справи проводити у письмовому провадженні.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № ХС000011, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Херсонської області від 22.10.2014р.

На підставі заяви про взяття на облік платника єдиного внеску, поданої позивачем до контролюючого органу 23.02.2015р., ОСОБА_1 взято на облік у контролюючих органах 23.02.2015р. за №677, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків №009 від 23.02.2015р. та повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску №002 від 27.02.2015р.

Основний вид економічної діяльності позивача згідно з КВЕД 69.1 є діяльність у сфері права.

Позивач зареєстрована як фізична особа, платник податків, яка здійснює незалежну професійну діяльність (самозайнята особа).

Викладені обставини сторонами не оспорюються.

19 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.08.2019 №, відповідно до якого позивачу нараховано пеню за період з 20.04.2018 по 22.07.2019 у розмірі 1106,68 грн., та штраф у розмірі 3008.03 грн.

З розрахунку штрафної санкції та зворотного боку облікової картки платника податків убачається, що за даними податкового органу станом на 19.04.2018 виникла недоїмка за рахунок не сплати позивачем до 19.04.2018р. єдиного внеску за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. Вказана недоїмка була погашена 27.04.2018 у розмірі 2457,18 грн. у зв`язку із чим за несвоєчасну сплату нарахована пеня за період з 20.04.2018 по 27.04.2018 у сумі 19,66 грн. та штраф за несвоєчасну сплату у розмірі 491,44 грн. Станом на 30.04.2018 року за позивачем рахувалася переплата по єдиному внеску у розмірі 5990,82 грн. 02.05.2018 нараховано єдиний внесок у сумі 8448,00 грн. за 2017 рік. З урахуванням наявної переплати станом на 02.05.2018 за позивачем виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 2457,18 грн. По мірі сплати позивачем єдиного внеску, податковим органом нараховувались та такі суми штрафи та пеня.

Позивач, не погоджуючись з нарахуванням штрафів та пені, вважаючи рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені № від 19.08.2019р. протиправним, звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

Особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною 1 статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №2464-VI).

Положеннями статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

З наведеної норми убачається, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність відноситься до платників єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску, що не оспорюється сторонами.

Згідно ст. 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст. 9 Закону №2464-VI).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-УІ є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VІ за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) сум єдиного внеску з 01.01.2015 накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону №2464).

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

З наведеного убачається, що контролюючі органи наділенні повноваженнями приймати рішення про нарахування штрафів та пені на своєчасно не сплачені суми. Разом з тим, підставою прийняття таких рішень є наявність недоїмки.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення, посилається на факт виникнення недоїмки за рахунок не сплати позивачем до 19.04.2018р. єдиного внеску за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. Після погашення вказаної недоїмки - 27.04.2018р. у розмірі 2457,18 грн., контролюючим органом нарахована пеня та штраф. Разом з тим, відповідач вказує на те, що станом на 30.04.2018р. за позивачем рахувалась переплата по єдиному внеску у розмірі 5990,82 грн., а 02.05.2018р. нараховано єдиний внесок у сумі 8448,00 грн. за 2017р. З урахуванням наявної переплати станом на 02.05.2018р. у позивача виникла недоїмка у розмірі 2457,18 грн.

Викладені доводи відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та нормами законодавства.

Так, положеннями ст.9 Закону №2464-VI у редакції до 01.01.2018р. встановлювалось, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Тобто за діяльність у 2017 році позивач мала сплатити єдиний внесок до 01.05.2018 року.

Позивачем надано до суду квитанцію №10 від 27.04.2018р., з якої убачається, що сплата єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. внесена позивачем на належні рахунки саме 27.04.2018р., тобто до 01.05.2018р.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VIII внесені зміни до Закону№2464-VI, зокрема до статті 9, відповідно до якої особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Вказані зміни вступили в дію з 1 січня 2018 року.

Тобто за І квартал 2018 року позивач мала сплатити суму єдиного внеску до 20.04.2018р., за ІІ квартал 2018 року - до 20.07.2018р., за ІІІ квартал 2018р. - до 20.10.2018р., за ІV - до 20.01.2019р.

З наданих до суду оригіналів квитанцій убачається, що сплата єдиного внеску за І квартал 2018р. у сумі 2457,18 грн. внесена позивачем 30.03.2018р., що підтверджується квитанцією №5208789SB (#22) від 30.03.2018р., тобто до 20.04.2018р.

Також судом встановлено, що 19.07.2018р. позивачем сплачено суму єдиного внеску 2457,18 грн., що підтверджується квитанцією №56 від 19.07.2018р. Тобто за ІІ квартал 2018р. сума єдиного внеску сплачена у встановлені строки (до 20.07.2018р.).

Сплата єдиного внеску у розмірі 2457,18 грн. за ІІІ квартал 2018р. внесена 19.10.2018р., що підтверджується квитанцією №34 від 19.10.2018р. З наведеного убачається, що оплата єдиного внеску за ІІІ квартал 2018р. також внесена позивачем у встановлені законодавством строки (до 20.10.2018р.).

Окремо слід звернути увагу, що ухвалою суду від 19.12.2019р. було зобов`язано відповідача надати витяг з інтегрованої картки платника за 2017 рік та перший квартал 2018 року; відомості про зміну рахунків для сплати ЄСВ у 2018 році та докази опублікування інформації щодо зміни рахунків, однак ухвала суду у вказаній частині не виконана.

Разом з тим, дослідивши оригінали квитанцій про сплату єдиного внеску, судом встановлено, що рахунок та реквізити, на які позивачем сплачено єдиний внесок 30.03.2018р. аналогічні рахунку та реквізитам сплати єдиного внеску у наступні періоди (19.04.2018р., 19.07.2018р., 19.10.2018р.).

Таким чином доводи відповідача про те, що позивачем не внесено оплату єдиного внеску за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. до 19.04.2018р. спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, отже і нарахування штрафів та пені є безпідставним.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення не відповідає жодному з критеріїв, перелічених вище.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Положеннями ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції.

Суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

У даному випадку судом встановлена безпідставність нарахування позивачу штрафу та пені з огляду на своєчасну сплату позивачем єдиного внеску.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують наявність підстав нарахування позивачу штрафу та пені.

Щодо доводів відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строків звернення до суду, суд зазначає наступне.

Положеннями ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Отже, Законом встановлений десятиденний строк на оскарження рішення.

Позивач, оскаржуючи рішення, яке датоване 19.08.2019р., звернулась до суду з позовом про його оскарження 06.09.2019р. При цьому позивачем, на виконання ухвали від 12.09.2019р. надано до суду клопотання про поновлення строків звернення до суду та докази поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме довідку центру поштового зв`язку №2 Херсонської дирекції АТ «Укрпошта» №01/776 від 24.09.2019р., зі змісту якого убачається, що рекомендований лист із повідомленням на ім`я ОСОБА_1 вручений їй 27.08.2019р. особисто. З урахуванням вказаного позивач звернулась до суду з даним позовом на десятий день, тобто строк звернення до суду не пропущений.

Відповідач, обґрунтовуючи клопотання про залишення позову без розгляду, посилається на вручення позивачу оскарженого рішення 23.08.2019р. Тобто за таких обставин позивачем пропущено строк звернення до суду лише на три дні. При цьому, слід звернути увагу, що з 24.08.2019р. по 27.08.2019р. включно, були вихідними та святковими днями. З наведеного убачається, що пропущений строк є незначним.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги факт пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом лише на три дні, що є незначним строком, суд дійшов до висновку, що у разі задоволення клопотання відповідача буде порушено право на доступ до суду, що гарантовано позивачу ч.1 ст.6 Конвенції.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу "пропорційності" (principle of proportionality) - "справедливої рівноваги (балансу)" (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар" (individual and excessive burden).

Притягаючи позивача до відповідальності шляхом накладання на неї штрафних санкцій та пені, з урахуванням факту своєчасної оплати єдиного внеску, на позивача покладається "надмірний тягар", а отже і порушується принцип "пропорційності", "справедливої рівноваги".

За результатами розгляду даної справи, судом встановлена безпідставність нарахування позивачу штрафу та пені, отже протиправність рішення про стягнення таких нарахувань, тому суд дійшов до висновку, що залишаючи вказаний позов без розгляду також буде порушено принцип «справедливої рівноваги (балансу)», адже шкода завдана особі протиправним рішенням про стягнення штрафу і пені є більшою, ніж наслідки поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовом про скасування такого рішення.

При цьому, суд зазначає, що статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду.

За результатами аналізу вищевикладеного законодавства та дослідження доказів, наданих сторонами, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією. Отже, саме ця сума підлягає відшкодуванню позивачу шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату єдиного внеску - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення №, прийняте Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 19.08.2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 4114,71 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 111060000