Справа № 440/4062/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4062/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4062/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України , в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 14.08.2019 №Ф-33606-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 7 965,54 грн.

Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує на обставини порушення його прав через безпідставну, як на його думку, вимогу відповідача сплатити борг (недоїмку) з єдиного внеску, яку в розумінні п.п. 60.1.1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України контролюючий орган не має права надсилати на той самий борг до моменту відкликання попередньої вимоги. Пред`явлену заборгованість за 1 квартал 2019 року ОСОБА_1 вважає скасованою в межах адміністративного оскарження вимоги від 13.05.2019, оскільки орган доходів і зборів вирішив скаргу не дотримавшись встановленого абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 30-денного терміну вирішення скарги. Стверджує, що ДПС України порушила встановлений п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України 20-денний термін вирішення скарги, у зв`язку з чим скарга вважається задоволеною відповідно до п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

11.11.2019 на виконання вимог суду позивач надав пояснення щодо належного кола відповідачів у справі в його особистому розумінні та копію пенсійного посвідчення на підтвердження обставин щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.

З урахуванням наданих позивачем пояснень, а також зважаючи на розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р, постанову Кабінету Міністрів України від 06.09.2019 №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України", наказ від 29.08.2019 №7 "Про порядок діяльності Головного управління ДПС у Полтавській області", Положення про ГУ ДПС у Полтавській області, затверджене наказом ДПС України від 12.07.2019 №14, суд визнав єдиним належним відповідачем у даній справі Головне управління ДПС у Полтавській області (, надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), що зафіксовано в ухвалі судді Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2019, якою позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У наданому суду відзиві на позов від 02.12.2019 відповідач обстоює позицію правомірності оскарженої вимоги про сплату боргу, оскільки позивач мав нарахувати, обчислити та сплатити ЄСВ у розмірі не меншому за мінімальний страховий внесок. На звинувачення позивача щодо неможливості надсилання нових вимог до моменту відкликання попередньої зазначив, що вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована у зв`язку зі збільшенням суми недоїмки в сумі 2754,18 грн. На переконання відповідача, ОСОБА_1 дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин 20-денного терміну розгляду скарги, визначеного ст. 56 Податкового кодексу України, оскільки спеціальним законом у даному випадку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку з чим скаргу позивача було розглянуто в межах 30-денного строку (а.с. 33-36).

Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався.

Суд розглядає дану справу за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження, в межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , згідно із свідоцтвом від 24.06.2016 ПТ №1527, має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 43).

27.08.2019 позивач отримав вимогу ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 №Ф-33606-17 в сумі 7 965,54 грн з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 10).

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач 03.09.2019 направив до Державної фіскальної служби України та Державної податкової служби України скарги з вимогою про її скасування (а.с. 11-14).

Рішенням Державної податкової служби України від 07.10.2019 №4687/6/99-00-08-06-01 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , останню залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 №Ф-33606-17 - без змін (а.с. 15-16).

Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8.07.10 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3 цієї ж частини, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

В силу положень пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 цієї частини, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 5.07.12 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Таким чином позивач, який здійснює адвокатську діяльність, несе обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску як самозайнята особа незалежно від обставин не / отримання доходу від такої діяльності.

Як з`ясував суд, ГУ ДФС у Полтавській області неодноразово виносилися вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 №Ф-33606-17 на суму 18 276,72 грн (а.с. 17), від 13.05.2019 №Ф-33606-17 на суму 21 030,90 грн (а.с. 18), від 02.07.2019 №Ф-33606-17 на суму 5211,36 грн (а.с. 19) відносно ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такими вимогами, ОСОБА_1 оскаржував їх у судовому порядку.

Так, зокрема, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі №440/1440/19, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 №Ф-33606-17 на суму 18 276,72 грн відмовлено (а.с. 46-47).

В ході розгляду вказаної справи судами встановлено, що позивач з 19.11.2014 працюючи начальником юридичного відділу у ТОВ "ПМК-2000" перебував у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 25.11.2014 по 01.09.2015, а потім - у відпустці по догляду за дитиною до шести років з 02.09.2015 по 02.09.2018. ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням з 31.08.2018.

У вищевказаній справі позивач заперечував наявність у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017 - 2018 роки посилаючись на те, що на момент отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю він був працевлаштований як найманий працівник у ТОВ "ПМК-2000" та перебував у відпустці без збереження заробітної плати до досягнення дитиною шестирічного віку на підставі пункту 3 частини першої статі 25 Закону України "Про відпустки". Незважаючи на це сума боргу за 2017-2018 роки в розмірі 18 276,72 грн була нарахована контролюючим органом ОСОБА_1 як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом № 2464-VI.

За наслідками розгляду адміністративної справи суди дійшли висновку про правомірність нарахованого єдиного внеску, оскільки у спірний період ОСОБА_1 перебував у статусі самозайнятої особи як адвокат, при цьому докази сплати за позивача роботодавцем у спірний період єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутні.

Мотивуючи позов у даній справі, ОСОБА_1 виходить із того, що оскаржуваною вимогою від 14.08.2019 №Ф-33606-17 йому вчетверте пред`явлено до сплати суму заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, котра вже пред`явлена попередніми вимогами від 11.02.2019, від 13.05.2019 та від 02.07.2019. У зв`язку з цим вважає такі дії незаконними, оскільки контролюючий орган не має повноважень надсилати платнику податків вимогу на той самий борг до моменту відкликання попередньої вимоги в розумінні підпункту 60.1.1. п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України.

Надаючи оцінку таким твердженням позивача, суд виходить з такого.

Як зазначено у пп. 1 Розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (надалі - Інструкція № 449) до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI).

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску (абз. 3 п. 3 розділу 6 Інструкції № 499).

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу 6 Інструкції № 499, у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4 (особи, що провадять незалежну професійну діяльність), 6 пункту 1 розділу ІІ цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить на користь висновку про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Саме тому, у зв`язку зі збільшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на 2 754,18 грн ГУ ДФС у Полтавській області в порядку ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI і було надіслано позивачу, як платнику єдиного внеску, який має недоїмку, спірну вимогу про її сплату від 14.08.2019 №Ф-33606-17.

Посилання позивача на порушення контролюючим органом власних повноважень, визначених статтею 60 Податкового кодексу України, в частині права надсилати нові вимоги лише за умови відкликання попередніх, суд відкидає як безпідставні, оскільки зазначеною нормою врегульовано питання відкликання податкового повідомлення-рішення і податкової вимоги, а не питання відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску. Позаяк умови, порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься Закон №2464-VI та Інструкція № 499.

Посилання позивача на обставини скасування пред`явленої заборгованості за 1 квартал 2019 року у межах адміністративного оскарження вимоги від 13.05.2019 суд не приймає до уваги, оскільки правомірність прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-33606-17 не є предметом розгляду даної справи.

Щодо тверджень позивача про порушення ДПС України строку розгляду скарги ОСОБА_1 від 03.09.2019 на спірну вимогу суд зазначає наступне.

Як визначено пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс не регулює питання (...) погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В той же час, як про це вже зазначалося вище, спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон № 2464-VI.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Отже, спеціальним законом установлено, що скарга на вимогу про сплату єдиного внеску розглядається, а рішення надсилається протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Матеріалами справи підтверджено, що скарга ОСОБА_1 на вимогу від 14.08.2019 №Ф-33606-17 про сплату борги (недоїмки) надійшла до Державної податкової служби України 05.09.2019, а рішення про результати розгляду скарги датоване 07.10.2019 (перший робочий день після граничного строку для прийняття рішення), тобто, є таким, що прийняте з дотриманням передбаченого статтею 25 Закону № 2464-VI строку розгляду скарги (а.с. 15-16).

З урахуванням наведеного, суд визнає безпідставними посилання позивача на порушення Державною податковою службою України вимог пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України.

Стосовно посилань позивача на постанову Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №825/2359/15-а, суд зазначає, що дане судове рішення не містить обов`язкових правових висновків у розумінні частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України. Натомість, цим рішенням справу у відповідній частині надіслано на новий розгляд з посиланням на обставини ненадання судами оцінки доводам позивача щодо недотримання фіскальним органом вимог пункту 56.8 статті 56 Податкового кодексу України. При цьому, за результатами повторного розгляду справи судом першої інстанції ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, що залишене без змін судом апеляційної інстанції, а Верховним Судом відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Таким чином у даному випадку відповідачем доведено правомірність спірної вимоги та, відповідно, наявність у відповідача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки.

Водночас позивачем не наведено жодних посилань на обставини та не надано суду будь-яких доказів, що у своїй сукупності свідчили би про відсутність у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про повну безпідставність заявленого позову, у зв`язку з чим суд відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун