Справа № 640/13904/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2020 року м. Київ № 640/13904/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.03.2019 №0-2658, яким визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 11 705,95 грн. та №0-2658, яким визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016, 2017, 2018 року на загальну суму 106 879,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає податкові повідомлення-рішення такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню. Позивач зазначив, що встановлення розміру ставки податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення. В оскаржуваних рішеннях застосовуються ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які визначені рішенням місцевої ради, що втратило чинність на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень. Крім того, позивач посилається на те, що контролюючий орган мав можливість виконати приписи п.266.7 статті 266 Податкового кодексу України, але не скористався нею в межах наданих йому повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.07.2019 відкрито провадження у справі.

Вказаною ухвалою запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали подати до суду відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення прийняті контролюючим органом відповідно до вимог статті 266 Податкового кодексу України, а тому є цілком обґрунтованими та правомірними.

Враховуючи предмет і підстави позову, а також положення статей 12, 257, 262 КАС України, суд розглядає адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що не заперечується сторонами, позивач є власником садового будинку, загальною площею 532,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 до 15.06.2018.

З 15.06.2018 позивачу належить на праві власності 9/10 частини вказаного будинку.

Головним управлінням ДФС у м. Києві відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення:

№0-2658 від 18.03.2019, яким визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на суму 11 705,95 грн.;

№0-2658 від 18.03.2019, яким визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на суму 42 056,88 грн., за 2017 рік - 44 804,80 грн., за 2018 рік - 20 017,35 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач подав свої заперечення, в яких просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.03.2019.

Листом від 09.07.2019 №80796/Г/26-15-13-10-22 Головне управління ДФС у м. Києві зазначило, що вважає податкові повідомлення-рішення від 18.03.2019 №0-2658 та №0-2658 чинними, які потрібно сплатити протягом 60 днів з дати отримання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Статтею 4 Податкового кодексу України визначено основні засади податкового законодавства України.

Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 265 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відтак, позивач як власник об`єкту нерухомості - садового будинку, загальною площею 532,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , є платником податку.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в 2016 році) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

При цьому, за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного або різних типів, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щоквартально у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Судом встановлено, що рішення 38 сесії шостого скликання Новопетрівської сільської ради від 27.01.2015 № 912-38-VІ «Про встановлення місцевих податків і зборів та ставки акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на території територіальної громади села Нові Петрівці», яким затверджено Положення про податок на майно, пунктом другим якого, врегульовано порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як складової податку на майно, було змінене рішенням 4 сесії сьомого скликання Новопетрівської сільської ради від 05.02.2016 № 107 «Про внесення змін та доповнень до рішення Новопетрівської сільської ради № 912-38-VІ від 27.01.2015р.», зокрема доповнено підпункт 2.7.1 пункту 2.7 підпунктом «ґ» такого змісту: за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи-платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01.01.2015) місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є обов`язком органу місцевого самоврядування, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Приписами пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 № 909-VIII (далі - Закон № 909-VIII) доповнений підпункт 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з положеннями пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону, рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

В той же час, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, у 2016 році призупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, а відповідно, відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від наявності рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів, а лише сам факт порушення контролюючим органом строків направлення та винесення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку, за умови, що позивач був власником об`єкту нерухомості в 2016 році.

Сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік для позивача становить 42 056,88 грн., з яких: 41,34 (ставка податку) х 412,6 (532,6 кв.м. - 120 кв.м. (пільга, передбачена підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України) + 25000 (збільшення суми податку відповідно до підпункту 266.7.1 «ґ» пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Враховуючи наведені положення, суд вважає, що податковий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання у 2016 році діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік, суд зазначає наступне.

Як слідує з підпункту 266.6.1 пункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» пп.266.4.1 п.266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для будинку незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

За змістом же підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Таким чином, суд зазначає, що у 2017 році фізичним особам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.

Водночас, 01.01.2017 набув чинності Закон України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», відповідно до п. 3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що з 01.01.2017 до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради від 27.01.2015 № 912-38-VІ «Про встановлення місцевих податків і зборів та ставки акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на території територіальної громади села Нові Петрівці», зі змінами внесеними рішенням Новопетрівської сільської ради від 05.02.2016 №107, від 23.12.2016 №586, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості становить 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати (пп.2.5.2).

Згідно підпункту 2.7.1 пункту 2.7 підпунктом «ґ» зазначеного Рішення за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи-платника податку, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

З урахуванням викладеного, у ГУ ДФС у м. Києві наявні правові підстави для застосування у 2017 році щодо позивача, як власника об`єкта нерухомості, положень статті 266 Податкового кодексу України в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з коефіцієнтом 0,5.

Судом з матеріалів справи встановлено, що у податковий (звітний) період - 2017 рік, позивач був власником об`єкту нерухомості - садового будинку, загальною площею 532,6 кв.м., а відтак, останній є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень, а тому ставка податку на нерухоме майно за 1 кв.м. бази оподаткування у 2017 році становить 24,00 грн. (3 200 х 0,015 = 48,00 грн. х 0,5).

Беручи до уваги викладене, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік для позивача становить 34 902,40 грн., з яких: 24,00 (ставка податку) х 412,6 (532,6 кв.м. - 120 кв.м. (пільга, передбачена пп. 266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України) + 25000 (збільшення суми податку відповідно до підпункту 266.7.1 «ґ» пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

Отже, контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення №0-2658 від 18.03.2019, помилково застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік за 1 кв. метр 48,00 грн., а не 24,00 грн.

В силу положень Податкового кодексу України нарахування податкових зобов`язань є дискреційними повноваженнями податкового органу, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом.

Разом з тим, даний адміністративний позов містить вимогу про перевірку правомірності прийнятого відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, рішення.

Оцінюючи правомірність дій та рішення органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постановах від 25 квітня 2019 року по справі № 823/994/17 та від 25 березня 2019 року по справі №823/1248/17 суди не позбавлені можливості виділення із загальної суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, сум податкового зобов`язання нарахованого неправомірно.

Враховуючи, що контролюючим органом відносно позивача невірно застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік (не застосовано 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати саме з коефіцієнтом 0,5), враховуючи, що позивач не звільнений від обов`язку сплати такого податку, тому за 2017 рік позивач повинен був сплатити: 34 902,40 грн., а не 44804,80 грн., як йому було визначено до сплати відповідачем в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 18.03.2019 №0-2658 підлягає частковому скасуванню у частині збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 9902,40 грн.

Щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, суд зазначає наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що не заперечується сторонами, у податковому (звітному) періоді - 2018 році позивач був власником об`єкту нерухомості - садового будинку, загальною площею 532,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 до 15.06.2018.

З 15.06.2018 позивачу належить на праві власності 9/10 частини вказаного будинку.

Згідно з копією розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік сума податку нарахована на загальну суму 31 723,30 грн.

Зазначена сума розрахована виходячи із ставки податку 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати (згідно рішення Новопетрівської сільської ради від 27.01.2015 № 912-38-VІ, з урахуванням внесених змін), встановленої на 1 січня 2018 року (3723,00 грн), тобто 55,85 грн. за 1 кв. м. нерухомого майна.

При цьому, відбувся перерахунок розміру податку у зв`язку зі зміною частки права власності, починаючи з 15.06.2018, яка складала 479,34 кв.м.

Суд також зазначає, що загальна сума податку на 2018 рік визначена з урахуванням пільги, встановленої підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, тобто базу оподаткування на 120 кв.м. та до збільшенням суми податку відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.

Таким чином відповідачем проведено вірний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, із застосування відповідної пільги та у зв`язку зі площі, що належить на праві власності позивачу.

Отже, податкові повідомлення-рішення від 18.03.2019 №0-2658 у частині збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в сумі 20017,35 грн. та №0-2658 про збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в сумі 11705,95 грн. є обґрунтованими.

Щодо тверджень позивача про несвоєчасне направлення податкового повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України суд зазначає, що несвоєчасне направлення податкового повідомлення-рішення не свідчить про його протиправність та не може бути підставою для його скасування.

Крім того, підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України прямо передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу, тобто 1095 днів з дня, коли такий обов`язок у податкового органу виник.

Так само не впливає на законність податкового повідомлення-рішення відсутність доданого до нього розрахунку, оскільки пунктом 9 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності). Таким чином, одночасне надіслання податкового повідомлення-рішення та розрахунку до нього передбачене лише у разі наявності такого розрахунку, тобто не є обов`язковим.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до приписів частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в м. Києві від 18.03.2019 №0-2658 в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 9902,40 грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 99,17 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко