Справа № 400/4122/19
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 січня 2020 р. № 400/4122/19
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Мельник О.М., розглянувши в письмовому провадженні клопотання відповідача про закриття провадження у адміністративній справі

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

про:скасування державної реєстрації земельної ділянки; скасування запису у Поземельній книзі та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровими номером :08:008:0004 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельних ділянок та Скасування запису в Поземельній книзі, зобов`язавши Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в Поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :08:008:000.

Ухвалою від 05 грудня 2019 рок відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 20 січня 2020 року .

03 січня 2020 року від Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшло клопотання про закриття провадження на підставі частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, так як справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує на те, що порушене право позивача, про скасування державної реєстрації земельної ділянки підлягає захисту за правилами цивільного судочинства та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, вважає, що воно не підлягає задоволенню, а провадження у справі не підлягає закриттю, зважаючи на таке.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як встановлено ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю, спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років",) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

У п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України зазначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2015 року по справі 487/1218/14-ц визнано протиправним та скасовано пункт 24 рішення Миколаївської міської ради від 19 грудня 2008 року № 31/50 щодо надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки 50 площею 600 кв.м. для ведення садівництва у складі садово-виноградарського товариства "Прогресс".

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.03.2016 року по справі 487/9254/15-ц визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 862244 виданий 22 червня 2009 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 600 кв.м., яка розташована в Заводському районі м. Миколаєва в СВТ « Прогресс» земельна ділянка № 50.

Після судового оскарження належної йому на праві користування земельної ділянки № 55 позивачу, згідно рішення Миколаївської міської ради від 18.01.2018р. 34/15 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 55 орієнтовною площею 720 кв.м. в СТ «Прогресс».

Після розроблення проекту землеустрою, з метою реєстрації своєї земельної ділянки № 55 у Державному земельному кадастрі, позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з заявою від 16.05.2019року. Але рішенням РВ- 019 від 31.05.2019 року йому було відмовлено через те, що у Державному і земельному кадастрі вже зареєстрована земельна ділянка :08:008:0004, яка належить ОСОБА_2 і межі цієї ділянки знаходяться в межах земельної ділянки, якою користується позивач та яку передбачається зареєструвати. Крім того, в рішенні РВ-019 зазначено, що скасування державної реєстрації права приватної власності земельної ділянки згідно державного акту на землю серії ЯЖ 862244 від 22 червня 2009 року на ім`я ОСОБА_2 повинне, бути здійснено Державною реєстраційною службою України.

Для скасування права приватної власності земельної ділянки згідно державного акту на землю серії ЯЖ 862244 від 22 червня 2009 року позивач звернувся до Департаменту з надання адміністративних послуг. 30.07.2019 року позивач повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з заявою про скасування реєстрації земельної ділянки ОСОБА_2

Листом від 21.08.2019 63/45-19 позивачу було відмовлено та надано відповідь, що підстави скасування державної реєстрації земельної ділянки передбачені ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р № 1051.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, спір про право був вирішений судом цивільної юрисдикції, тому даний спір до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровими номером :08:008:0004 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельних ділянок та Скасування запису в Поземельній книзі, зобов`язавши Державного кадастрового реєстратора відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в Поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :08:008:000 належить до вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendzv. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції.

За таких обставин, суд вважає, що у разі прийняття ухвали про закриття провадження через те, що спірні правовідносини не мають ознак публічно-правового характеру і спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства, сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту буде поставлено під загрозу.

Враховуючи вищевказане, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів та пояснень за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, судом не встановлено обґрунтованих підстав для закриття провадження у справі з підстав зазначених у клопотанні відповідача, тому клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 238, 239, 241 - 243, 248, 250, 256, 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Мельник