Справа № 120/4261/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2020 р. Справа № 120/4261/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 42 від 22.11.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») з дня його звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий трудовий стаж позивача періоди роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року, з січня 2004 року по грудень 2004 року на посаді тракториста.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що після досягнення 55-річного віку звернувся із відповідною заявою до Іллінецького об`єднаного управління ПФУ Вінницької області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак за наслідками розгляду заяви позивача, рішенням № 42 від 22.11.2019 року йому було відмовлено у призначенні вказаної пенсії. Відмова мотивована відсутністю необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах стажу, оскільки згідно поданих позивачем документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача складає 27 років 11 місяців 08 днів. Позивач з вказаним рішенням не погоджується та вважає його протиправним. Вказує, що йому до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. Горького з 16.07.1982 року по 03.04.1992 рік, оскільки дата заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 зазначено 28.02.200 року, тобто помилково. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 23.12.2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

08.01.2020 року за вх. № 517/20 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він доводи, наведені в позовній заяві вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені. Відповідач вказує, що існує три умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: досягнення особою 55-ти років, наявність загального стажу 27 років 6 місяців та наявність спеціального стажу 20 років. Перші дві умови позивачем виконані, адже 18.08.2019 року останній досягнув 55-ти років та на момент звернення із заявою щодо призначення зазначеного виду пенсії має 27 років 9 місяців та 8 днів. Разом з тим, у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідач зазначає, що трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.02.2000 року недостатньо для встановлення наявності в заявника необхідного спеціального стажу, в даному випадку, стажу тракториста для призначення зазначеного виду пенсії. Адже відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 114 ЗУ України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та роз`яснень Міністерства соціального забезпечення «Про порядок призначення пенсії на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства» № 7 від 20.01.1992 року для призначення зазначеного виду пенсії потрібно, щоб позивач не просто працював трактористом в колгоспі чи радгоспі, а був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на підприємствах сільського господарства. Відповідач також вказує, що з наданих позивачем документів по-батькові заявника не відповідає його паспортним даним. Крім того, із архівних довідок вбачається, що у книгах обліку трудового стажу і заробітку значиться ОСОБА_1 або ж ОСОБА_1 .. З огляду на це, а також зважаючи на відсутність інших первинних документів, які підтверджували б роботу позивача трактористом в колгоспі ім. Горького с. Козинці, підстав для зарахування стажу немає.

Ухвалою від 09.01.2020 року зобов`язано позивача надати до суду письмові пояснення та докази стосовно зазначення у довідках про підтвердження стажу роботи « ОСОБА_1 ».

16.01.2020 року за вх. № 1338/20 позивачем на виконання вимог вказаної ухвали надано до суду письмові пояснення, в яких він зазначив, що «ОСОБА_1» - це прізвище його батька, який проживав в незареєстрованому шлюбі із матір`ю позивача. Факт належності позивачеві архівних довідок виданих позивачеві підтверджується тим, що паспорт матері позивача ОСОБА_4 , свідоцтвом про народження позивача, де зазначено, що його мати - ОСОБА_5 , а в графі батько відсутній запис, оскільки на час народження позивача його батьки проживали у незареєстрованому шлюбі, свідоцтвом про шлюб його батьків. Також позивач зазначив, що з приводу встановлення факту належності позивачеві архівних довідок стосовно зазначення подвійного прізвища позивача ОСОБА_1 ) звернувся із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу до Липовецького районного суду Вінницької області.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивачеві 18.08.2019 року виповнилося 55-ть років і 09.10.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До вказаної заяви позивач додав довідку з Єдиного державного реєстру про ліквідацію підприємства, установи, організації без визначення правонаступника, трудову книжку, документи видані архівними установами: довідку про заробітну плату, копію документів про проведення атестації робочих місць та копію документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача та наданих ним документів, рішенням від 22.11.2019 року № 42 відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відмова мотивована тим, що комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 15.01.1985 року по 09.11.2003 рік як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки первинними документами не підтверджується робота за пільговою професією та по-батькові не відповідає паспортним даним. За таких обставин, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, будь-яких періодів роботи позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ст. 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 2 розділу XV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до п. "в" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до підприємств сільського господарства, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства.

Таким чином, право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають особи, які: досягли 55 років; мають загальний стаж роботи не менше 30 років; мають не менше 20 років стажу роботи на посаді тракториста, при цьому протягом вказаного строку були оформлені на роботу трактористами та мали відповідні посвідчення, а також були постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії на пільгових умовах з огляду на відмову у підтвердженні періоду роботи з 15.01.1985 року по 09.11.2003 року, як такого, що дає право на пільгове забезпечення, оскільки первинними документами не підтверджується робота за пільговою професією та по-батькові не відповідає паспортним даними позивача.

Суд у цьому контексті, дослідивши надані позивачем документи для призначення пенсії на пільгових умовах вказує наступне.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить зарахувати у пільговий трудовий стаж період роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року та період з січня по грудень 2004 року. Разом з тим, у записах, зроблених у трудовій книжці позивача, вказані періоди роботи не підтверджуються. Так, зокрема, під порядковим номером « 1» та « 2» у період з 01.09.1979 року по 15.07.1982 рік міститься запис «Навчання в Зозівському середньому СПТУ № 3»; під номером « 3» у період з 16.07.1982 року - «Прийнятий в члени к-пу ім. Горького с. Козинці на роботу трактористом»; під номером « 4» з 09.11.2003 року - «Розрахувати з членів ПКПП «Надія» с. Козинці та звільнити з роботи тракториста згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін»; під номером « 5» з 10.11.2003 року - «ПП АФ «Сімекс-Агро». Прийнятий на роботу трактористом»; під номером « 6» з 01.06.2004 року - «Переведений в ТзОВ Концерн «Сімекс Агро» трактористом»; під « 7» з 21.02.2005 року - «Звільнений з роботи за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України».

Таким чином, з наведених записів, що містяться у трудовій книжці позивача, вбачається, що записів періодів роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року та період з січня по грудень 2004 року вони не містять. За таких обставин, у відповідності до положень чинного законодавства трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Так, позивачем на виконання цих приписів надано відповідачеві також архівні довідки, з яких вбачається наступне.

Згідно архівній довідці, виданої Комунальним підприємством «Районний трудовий архів» Липовецького району Вінницької області за вих. № 699/00-17 від 27.08.2019 року заначено: «У документах колгоспу ім.Горького с.Козинці Липовецького району у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника значиться ОСОБА_1 (так в документі) працював трактористом з 1985 року по 2003 рік».

Згідно архівній довідці, виданої Комунальним підприємством «Районний трудовий архів» Липовецького району Вінницької області за вих. № 700/01-17 від 27.08.2019 року вказано: «У документах кологоспу ім.Горького с. Козинці Липовецького району у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника значиться ОСОБА_1 (так в документі) працював трактористом з 1985 року по 2003 рік і виробив за даний період таку кількість людино-днів…».

В архівній довідці, виданої Комунальним підприємством «Районний трудовий архів» Липовецького району Вінницької області за вих. № 701/01-17 від 27.08.2019 року, вказано: «У документах колгоспу ім. Горького с. Козинці Липовецького району у книгах значиться ОСОБА_1 (так в документі), де вказано, що його заробітна плата становить…».

У копії довідки про кількість відпрацьованих позивачем людино-днів та їх оплату міститься запис « ОСОБА_1 », над яким написано « ОСОБА_1 ».

У цьому контексті суд вказує, що для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо призначення пенсії позивачеві із зарахування до пільгового стажу спірного періоду роботи, суд повинен вирішити питання щодо правомірності такого зарахування. Правомірність зарахування спірного періоду визначається, як вже зазначалось, на підставі інших документів - архівних довідок. При цьому, для необхідності визначення правомірності вказаного зарахування передує необхідність встановлення факту, що інформація, яка міститься у наданих позивачем документах, стосується саме його. Встановлення зазначеного юридичного факту відбувається у порядку цивільного судочинства.

Завдання адміністративного суду полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для вирішення справи по суті спірних правовідносин, зокрема, факт належності позивачеві архівних довідок стосовно зазначення подвійного прізвища.

Крім цього, саме із заявою про встановлення вказаного факту позивач вже звернувся у порядку цивільного судочинства до Липовецького районного суду Вінницької області.

Це ж вбачається й з оскаржуваної позивачем відмови, в якій відповідач вказав на неможливість ідентифікувати факт приналежності наданих позивачем документів саме йому, внаслідок чого є неможливим зарахування пільгового стажу.

Таким чином, зобов`язанню відповідача вчинити певні дії щодо призначення пенсії позивачеві на пільгових умовах, передує встановлення факту та доказування, у даному спорі, обставин щодо належності наданих позивачем документів та інформації, зазначеній у них (архівних довідок), для призначення пенсії йому.

Суд вказує, що відповідач не наділений компетенцією зі встановлення фактів приналежності документів та інформації, що міститься у них, певній особі.

Водночас, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що для призначення зазначеного виду пенсії потрібна наявність роботи позивача трактористом в колгоспі чи радгоспі і він повинен бути саме безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на підприємствах сільського господарства у зв`язку з тим, що ці обставини не слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Більш того, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на підстави, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Стосовно посилання відповідача на певні неточності в заповненні трудової книжки позивача (зокрема, дата заповнення трудової книжки зазначено « 2000 рік», внесення записів про роботу позивача уповноваженими особами колгоспу ім. Горького 28.02.2000 року, оскільки останній припинив своє існування тощо), суд зазначає таке.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.6 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудовій книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більш того, недоліки її заповнення не є свідченням відсутності належного трудового стажу позивача за спірний період.

Таким чином, суд доходить висновку про правомірність оскаржуваного позивачем рішення відповідача № 42 від 22.11.2019 року, відповідно позовні вимоги про визнання протиправним та скасування спірного рішення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий трудовий стаж позивача періоди роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року, з січня 2004 року по грудень 2004 року на посаді тракториста, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 495/2176/17 (провадження № 11-245апп18).

Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для перерахунку пенсії позивача.

У цій справі позивач звернувся до суду з проханням визнати протиправною та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача призначити вказану пенсію, зарахувавши у пільговий трудовий стаж позивача періоди роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року, з січня 2004 року по грудень 2004 року на посаді тракториста.

Разом з тим, як вже зазначалось, для зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію, суд повинен з`ясувати наявність відповідної кількості стажу в останнього. Це ж можливо зробити, у даному випадку, дослідивши архівні довідки. Дослідивши останні, суд виявив розбіжності у прізвищі та по-батькові позивача, зокрема, зазначено « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 ». За таких обставин, необхідним є встановлення факту, що інформація, яка міститься у наданих позивачем документах, стосується саме його. Втім Вінницький окружний адміністративний суд не наділений такою компетенцією, оскільки встановлення факту належності документів та інформації, яка міститься у них, відбувається у порядку цивільного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, за даних обставин позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий трудовий стаж позивача періоди роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року, з січня 2004 року по грудень 2004 року на посаді тракториста також задоволенню не підлягають.

Крім цього, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на правомірність спірного рішення відповідача № 42 від 22.11.2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 та ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області № 42 від 22.11.2019 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня його звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши у пільговий трудовий стаж позивача періоди роботи з 16.07.1982 року по 03.04.1992 року, з січня 2004 року по грудень 2004 року на посаді тракториста - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 22 січня 2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна