Справа № 580/1518/19
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1518/19 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Земляної Г.В.,Ісаєнко Ю.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (протокол від 11.01.2019 №446) про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаської області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення у формі протоколу призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.01.2019 №46.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2018 про призначення пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону № 1058. До заяви було надано трудову книжку, статут «Золотоніського міськрайонного спортивно - технічного клубу товариства сприяння обороні України», довідки про стаж роботи від 21.08.2018 № 27, від 28.12.2015 № 75, від 12.12.2018 № 112, від 14.08.2018 № 70.

Листом від 11.01.2019 року № 2981/03-08 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (25 років 6 місяців), прийнято рішення (протокол від 11.01.2019 № 46) про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788 та Закону № 1058.

Підставою відмови стало те, що на підставі поданих позивачем документів та відомостей наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджено страховий стаж - 35 років 5 місяці 21 день (що не заперечується сторонами), із них спеціального стажу працівника освіти - 16 років 1 місяць 20 днів із необхідних 25 років 6 місяців, що не дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років, передбачену пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788 (надалі за текстом - «Закон № 1788»), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту, тобто 25 років 6 місяців. Позивач вважає, що станом на 01.01.2016 мав необхідний спеціальний стаж 25 років 6 місяців.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1788 визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Вислуга років є видом спеціального стажу - це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 у редакції до змін, внесених законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, було встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (до змін внесених Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII); працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років (до змін внесених Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII).

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Постанова № 909). Відповідно до абзацу другого Постанови № 909 пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року до 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року до 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців. Згідно абзацу 3 Постанови № 909 до досягнення віку, встановленого абзацом другим постановляючої частини, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше від тривалості, передбаченої абзацами другим і третім постановляючої частини. До переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений Постановою № 909, включено вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади за такими посадами: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я. Відповідно до статті 18 цього Закону до професійно-технічних навчальних закладів належать також начально-курсові комбінати, навчальні центри та інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов`язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку. Статтею 62 Закону № 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається з матеріалів та підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював: 17.08.1981 - 16.11.1981 - водієм у Золотоніському лісхоззаг; 18.11.1981 - 03.12.1982 - електромонтером у Деньгівській 8 річній школі; 03.12.1982 - 11.04.1983 - електромонтером на 0,5 ставки у Деньгівській 8 річній школі; 12.04.1983 - 13.07.1983 - водієм у Цеху № 4 м. Золотоноша (відповідач визначив, що зазначена робота не відноситься до посад, що дають право на пенсію за вислугу років); 24.10.1983 - 31.10.1986 майстром виробничого навчання з водіння автомобіля (стаж зарахований відповідачем до спеціального стажу); 01.11.1986 - 28.08.1987 - заступником начальника ДОСААФ; 28.08.1987 - 18.10.1988 - секретарем партійної організації колгоспу ім. Кірова; 01.11.1988-01.03.1996 - заступником начальника спортивно-технічного клубу; 01.03.1996-08.08.1996 - головним інженером в Золотоніському племзаводі; 08.08.1996-01.09.2002 - головою Золотоніської райради союзу автомобілістів (відповідачем зазначені періоди на зазначених посадах не враховано до посад, що дають право на пенсію за вислугу років); 02.09.2002 - 21.10.2015 викладачем автосправи; 09.11.2015 - 16.09.2016 - викладачем автосправи в ТОВ «Автотехніка»; 20.09.2016 - 09.03.2017 - начальником технічного відділу Золотоніської центральної районної лікарні; 15.03.2017 - 04.05.2017 головним інженером ТОВ «М`ясопромторг», з 04.05.2017 до 19.07.2017 - заступником директора з організаційних питань ТОВ «М`ясопромторг»; 15.09.2017 - 31.08.2017 отримано допомогу у зв`язку з безробіттям.

Відповідно до пункту 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 (надалі за текстом - «Закон № 1058) органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в областях є територіальними органами Пенсійного фонду України. Повноваження щодо призначення та перерахунку пенсії позивача належить до компетенції відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

За результатами перевірки обґрунтованості видачі довідки від 21.08.2018 № 27, оформленої актом від 20.12.2018 № 1290, не підтверджено достовірність довідки та відповідність її первинним документам, а саме: не визначено, що у цей період позивач працював викладачем, натомість у первинних документах є записи про роботу майстром, заступником керівника та викладачем, що не відповідає даним, зазначеним у довідці.

Згідно акта відповідача від 20.12.2018 № 1289, складеного за результатами перевірки достовірності відомостей, зазначених у довідці від 22.11.2018 № 43 за період роботи з 01.11.1988 до 01.03.1996, довідку від 22.11.2018 № 43 визнано недійсною у зв`язку із розбіжностями між особовими рахунками ОСОБА_1 за період з 01.01.1995 до 31.05.1996 та відомостями у довідці від 22.11.2018 № 43. Зазначений акт від 20.12.2018 № 1289 позивачу не надавався та наданий до суду 11.09.2019.

Верховний Суд 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а зазначив: підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог у заповненні трудової книжки. ПФУ не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що позивач не є відповідальним за правильність внесення записів до трудової книжки, та не є відповідальним за незбереження первинних документів, що до роботи викладачем у період з 01.11.1988 до 01.03.1996. Окрім того, згідно даних, зафіксованих у акті відповідача від 20.12.2018 № 1290 зазначено, що згідно первинних документів в особових рахунках позивача у період з 01.11.1988 до 01.03.1996 простежуються назви посад «преподав.» та «пропод», що свідчить про роботу позивача на посаді викладача у Золотоніському СТК ТСОУ.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2019 у справі №336/6112/16-а зазначив, що суд бере до уваги, що обставини, що належали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, не зарахування періоду роботи позивача з 01.11.1988 до 01.03.1996 на посаді викладача необґрунтованим, оскільки довідкою від 21.08.2018 № 27 та довідкою від 22.11.2018 № 44, виданими відповідно до Порядку № 637 підтверджується, що позивач працював саме викладачем, у зв`язку з чим позивачем передчасно не враховано до спеціального стажу період роботи позивача з 01.11.1988 до 01.03.1996.

Крім того, відповідач приймаючи рішення від 11.01.2019 №46 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до вимог пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав не врахування до спеціального стажу позивача періодів роботи з 01.11.1988 до 01.03.1996 таз 01.01.1997 до 01.09.2002, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим позов належить задовольнити частково - визнати протиправним рішення у формі протоколу призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 11.01.2019 №46.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2018 про призначення пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Земляна Г.В.

Суддя Ісаєнко Ю.А.