Справа № 640/11111/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мельничука В.П. Федотова І.В. Борейка Д.Е

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Державної регуляторної служби України, Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, третя особа - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільчої системи "Волиньгаз" про визнання протиправним та скасування рішення та розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг звернувся до суду з позовом до Державної регуляторної служби України, Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, третя особа - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільчої системи "Волиньгаз", в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування від 04.06.2019 №5.3 (протокол №07-19) в частині, що стосується апеляції ПАТ "Волиньгаз" від 02.04.2019 №430007.1-Ск-1555-0419;

2) визнати протиправним та скасувати розпорядження ДРС від 07.06.2019 №60 про задоволення апеляції ПАТ "Волиньгаз".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року задоволено клопотання Державної регуляторної служби України про закриття провадження у справі. Закрито провадження в адміністративній справі.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

17 січня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від третьої особи - Акціонерного товариства "Оператор газорозподільчої системи "Волиньгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, 20 січня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Державної регуляторної служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та такі спори не належать до юрисдикції жодного іншого суду.

З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачено Законом.

З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до суду з цим позовом слугувало прийняття відповідачами рішень, а саме: Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування від 04.06.2019 р. №5.3 (протокол №07-19) в частині, що стосується апеляції ПАТ "Волиньгаз" від 02.04.2019 р. №430007.1-Ск-1555-0419 про задоволення їх скарги та розпорядження Державної регуляторної служби України від 07.06.2019 р. №60 про задоволення апеляції ПАТ "Волиньгаз".

Вказаним розпорядженням відповідача зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах ж дгттики та комунальних послуг, у зв`язку із задоволенням апеляції (скарги) ПАТ "ВОЛИНЬГАЗ" від 02.04.2019 № 430007.1-Ск-1555-0419, усунути порушення вимог частин сьомої і п`ятнадцятої статті 19 Закону України від 02.03.2015 р. № 222-VІІІ «Про ліцензування видів господарської діяльності", абзаців сьомого і пятнадцяттого статті 3 та частини одинадцятої статті 7 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; повідомити Державну регуляторну службу України про виконання цього розпорядження протягом десяти робочих днів з дати його отримання з наданням підтвердних документів.

Так, згідно частини першої статті 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", НКРЕКП є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

В силу ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», до завдань НКРЕКП, належать: здійснення ліцензування видів господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, передбачених законом; контроль додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов; розгляд справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду прийняття рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, прийняття у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 року № 724, ДРС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. ДРС є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

Згідно п. 3 вказаного Положення, на Державну регуляторну службу України покладається, зокрема, здійснення нагляду за дотриманням органами ліцензування законодавства у сфері ліцензування та надання роз`яснення щодо його застосування.

Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, серед іншого, належить: проведення в установленому Кабінетом Міністрів України порядку перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог цього Закону в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю). У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.

Частинами першою, другою статті 4 Закону № 222-VІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, крім іншого, здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування; видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування; порушує питання щодо відповідальності посадових осіб органів ліцензування, які прийняли рішення, скасоване на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими- до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до частини першої статті 19 вказаного Закону № 222-VІІІ, державний нагляд за додержанням органами державної влади чи державними колегіальними органами вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

З наведених норм законодавства слідує, що Державна регуляторна служба України та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності.

При цьому, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює відповідні виключні функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, а Державна регуляторна служба України здійснює виключні функції контролю (державного нагляду) за дотриманням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як органом ліцензування господарської діяльності, законодавства у сфері ліцензування.

Разом з цим, спір у даній справі стосується рішення суб`єкта владних повноважень, якому, відповідно до Закону № 222-VІІІ, підзвітний і підконтрольний позивач, і який, реалізуючи компетенцію у сфері нагляду за органами ліцензування, скасував рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як підконтрольного органу.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю).

Водночас, ані вказаним Законом, ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено право Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на оскарження обов`язкових до виконання розпоряджень спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності. В цьому випадку, орган ліцензування повинен діяти виключно на виконання повноважень, передбачених Законом.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачем не доведено наявності у нього передбаченого законом повноваження на звернення з позовом у цій справі, як і взагалі факту порушення оскаржуваним розпорядженням ДРС України індивідуально виражених прав чи інтересів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Посилання апелянта на судову практику - зокрема, постанову Великої палати Верховного Суду у справі № 0840/3643/18 від 08.11.2019 року, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, правовідносини та обставини у даній справі та у справі, яка переглядається колегією суддів, не є тотожними.

Також, колегія суддів зазначає, що, відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 826/3115/17: «… до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.

Отже, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої».

У постанові Великої палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 826/6233/17 викладена аналогічна правова позиція, а саме, зазначено, що: «Зважаючи на те, що право Міністерства екології та природних ресурсів України на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про скасування розпорядження Державної регуляторної служби України не закріплено в жодному нормативно - правовому акті, правильним є висновок апеляційного суду про те, що Міністерство екології та природних ресурсів України в цій справі не має права на звернення до суду».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства. При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, даний спір не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 238, 242,250, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Мельничук В.П. Федотов І.В.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2020 року.