Справа № 280/4484/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року о 16 год. 22 хв.Справа № 280/4484/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ширшова А.А.

представника позивача - Рошиян І.В.,

представника відповідача - Жовтоножка Д.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати незаконними та скасувати рішення, вимогу та податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області, а саме:

рішення № від 02.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 33863,28 грн.;

рішення № від 02.09.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1408,00 грн.;

вимога про сплату боргу(недоїмки) від 02.09.2019 № Ф- - заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 2816,00 грн.;

вимога про сплату боргу(недоїмки) від 02.09.2019 № Ф- - заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 237619,80 грн.;

податкове повідомлення-рішення форми "Д" від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, код платежу - 11010100, на суму 3600,00 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 2304,00 грн., штрафні санкції - 1296,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування", код платежу - 11010500, на суму 1585573,35 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 1268458,68 грн., штрафні санкції- 317114,67 грн.;

податкове повідомлення-рішення форми "Д" від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені, код платежу - 11011001, на суму 300,00 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 192,00 грн., штрафні санкції - 108,00 грн.;

податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 02.09.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір", код платежу - 11011000, на суму 121773,29 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 105704,89 грн., штрафні санкції -16068,4 грн.;

податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 02.09.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість", код платежу - 14010100, на суму 289824,63 грн., з яких збільшене податкове зобов`язання становить 231859,7 грн., штрафні санкції - 57964,93 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.10.2019.

Ухвалою суду від 16.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а підготовче засідання відкладено на 19.11.2019.

19.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи на 11.12.2019.

В судовому засіданні 11.12.2019 в розгляді справи оголошено перерву до 15.01.2020.

В судовому засіданні 15.01.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що прийняті контролюючим органом рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Так, позивач зазначив, що основним доводом контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства було те, що на думку відповідача ФОП ОСОБА_1 протиправно включив до складу втрат від провадження господарської діяльності витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення. Разом з тим, на переконання позивача, сідельні тягачі та напівпричепи бортові, які використовуються у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , не є засобами подвійного призначення, оскільки відповідно до товарних позицій 8704, 9709 (транспортні засоби за якими можуть бути віднесені до основних засобів подвійного призначення) не віднесено сідельні тягачі та напівпричепи.

Також, позивач вказував на неправомірність висновків контролюючого органу про те, що платником податку не підтверджено використання в господарській діяльності бензину та газу, оскільки позивачем хоча і здійснювалась закупка бензину та скрапленого газу для потреб не пов`язаних із підприємницькою діяльністю, проте, за такими операціями позивачем не оформлялись податкові накладні, не оформлялись первинні документи, тощо. Позивач зазначає, що про зазначені обставини було повідомлено контролюючим орган, проте, зазначені обставини не враховано під час прийняття спірних рішень. Крім того, позивач посилався на те, що ним правомірно віднесено до складу витрат витрати на придбання абсорбенту газоконденсатного, оскільки відповідно до технічних умов, зазначений абсорбент є компонентом дизельних палив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що спірні рішення прийнято контролюючим органом обґрунтовано та з дотриманням положень чинного законодавства України. Так, відповідач вказував на те, що під час проведення перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат за 2017-2018 роки було віднесено витрати на придбання бензину та газу, проте, в ході перевірки документально не підтверджено використання придбаних товарів в господарській діяльності підприємця, а також не встановлено використання в межах господарської діяльності транспортних засобів, які використовують бензин та/або газ. Крім того, відповідач вказував і на те, що в ході проведеної перевірки не було підтверджено правомірність віднесення до сум витрат вартості використаного пального придбаного у постачальників. Так, відповідач вказував на те, що в ході проведення перевірки було встановлено здійснення позивачем господарської діяльності зі здійснення вантажних перевезень по території України та за її межами власними транспортними засобами (вантажні сідлові тягачі та напівпричепи). Разом з тим, під час віднесення до складу витрат, витрат пов`язаних із обслуговуванням сідлових тягачів та напівпричепів (дизельне пальне, запчастини), на думку контролюючого органу, платником податку не було враховано те, що відповідно до пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема до таких засобів відносяться легкові та вантажні автомобілі. Відповідач вважає, що фізична особи - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов`язаних з отриманням доходу, витрати на утримання вантажних автомобілів, у тому числі і витрати на проведення поточного ремонту. Також, відповідач вказував на те, що суми ПДВ сплачені (нараховані) у зв`язку зі здійсненням операцій з придбанням польно-мастильних матеріалів для ведення господарської діяльності фізична особа-підприємець, платник ПДВ має право віднести до складу податкового кредиту в межах норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43. Витрати палива понад такі норми вважаються використанням палива в негосподарській діяльності суб`єкта господарювання.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 27.06.2019 по 18.07.2019 проведено планову документальну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 з метою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено Акт перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/.

В Акті перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/ контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, у частині не ведення Книги обліку доходів та витрат;

п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 та як наслідок його заниження на загальну суму 1 268 458,68 грн. в тому числі по періодах: за 2017 рік на суму 528 909,99 грн., за 2018 рік на суму 739 548,68 грн.;

пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.171.1, п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 завищено суму чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню військовим збором у сумі 105 704,89 грн., у том числі по періодах: за 2017 рік - 44075,83 грн., за 2018 рік - 61629,06 грн.;

пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не перераховано до бюджету суму військового збору за неоформленого найманого працівника суму 192 грн., у тому числі по періодах: за 2017 рік у сумі 192 грн.;

пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1, 168.1.2 п.168.1, пп.168.4.1 п.168.4 ст.168, п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в частині своєчасності та повноти нарахування, утримання та перерахування податку на доходи фізичних осіб в період 2-3 квартал 2017 року, в результаті чого занижено податок на загальну суму 2304,00 грн.;

пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.51.1 ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та п.1.2, п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 №1020, та наказу Міндоходів України від 21.01.2014 №49 «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ);

п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, ч.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ФОП ОСОБА_1 занижено за період 2017 - 2018 року суму чистого доходу від підприємницької діяльності (детальніше п.2.2.2 акту перевірки), в результаті чого занижено зобов`язання зі сплати єдиного внеску на суму 237619,80 грн. в тому числі по періодах: за 2017 рік на суму 101013,00 грн.; за 2018 рік на суму 136606,80 грн.;

п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7, ч.5, ч.7 ст.8, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ФОП ОСОБА_1 у звітності сум нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», встановлено заниження сум нарахованої заробітної плати на загальну суму 2816,00 грн., а саме 2017 рік на суму 2816,00 грн.;

пп.14.1.191 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 231859,72 грн.

Не погодившись з висновками Акту перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/ позивач подав письмові заперечення на їх висновки. Разом з тим, листом ГУ ДФС у Запорізькій області від 28.08.2019 №14769/14/08-01-13-05-09 висновки Акту перевірки залишено без задоволення, а висновки Акту перевірки - без змін.

На підставі висновків Акту перевірки від 25.07.2019 №604/08-01-13-05/ контролюючим органом прийнято:

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 33863,28 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 1408,00 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2019 №Ф-, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 2816,00 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.09.2019 №Ф-, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку з єдиного внеску в розмірі 237619,80 грн.;

податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3600,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 2304,00 грн. та 1296,00 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 1 585 573,35 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 1 268 458,68 грн. та 317114,67 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 300,00 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням - 192,00 грн. та 108 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військового збору 121773,29 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням - 105704,89 грн. та 16068,40 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення - рішення від 02.09.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 289824,63 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 231859,70 грн. та 57964,93 грн. за штрафними санкціями.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом спірних рішень, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що основною підставою для прийняття спірних рішень стали висновки контролюючого органу про неправомірність включення до складу витрат від провадження господарської діяльності витрат на утримання сідлових тягачів та напівпричепів, як об`єктів подвійного призначення (витрати на придбання пального, запчастин необхідних для проведення ремонту, тощо).

При цьому, суд зазначає, що сам факт використання в господарській діяльності позивача сідельних тягачів та напівпричепів відповідачем не спростовується та підтверджується наданими до матеріалів адміністративної справи товарно-транспортними накладними, подорожніми листами, видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Суд зазначає, що згідно реєстраційних даних, основним видом діяльності Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41), позивач перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податків на доходи та на додану вартість, єдиного соціального внеску та військового збору.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Об`єктом оподаткування резидента відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування згідно з п.164.1 ст.164 ПК України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з п.177.2 ст.177 ПК України його об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, включенню підлягають не всі види витрат, а лише ті, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю ФОП.

Відповідно до положень п.177.4 ст.177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Таким чином, головним до формування витрат фізичної особи-підприємця є те, що всі витрати повинні відповідати переліку, наведеному в пункті 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, бути пов`язаними із господарською діяльністю, тобто пов`язаними з отриманням доходу (виручки), бути фактично понесеними та документально підтвердженими.

При цьому, пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів підприємця.

Згідно з пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці відповідно до пп.177.4.6.п.177.4 ст.177 ПК України мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, враховуючи вимоги пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, фізична особа-підприємець не має права зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних відрахувань по визначених у пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 цього Кодексу основних засобах подвійного призначення.

Разом з тим, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

Зі змісту Акту перевірки вбачається, що висновки контролюючого органу про допущені позивачем в цій частині порушення ґрунтуються на пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України, а саме, що такі запчастини були призначені для обслуговування основних засобів подвійного призначення, а тому не включаються до складу витрат підприємця.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що:

- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;

- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

- напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Отже, напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій. Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 сідловий тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Наразі, суд зауважує, що Податковий кодекс України не містить визначення терміну «основні засоби подвійного призначення».

Натомість, податковий орган, за явної невизначеності такого терміну як «основні засоби подвійного призначення», вважав, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення тобто вказані транспортні засоби є вантажними автомобілями.

При цьому, аналіз пп.177.4.5. та пп.177.4.6. п.177.4 ст.177 ПК України, дає підстави дійти висновку, що вантажний автомобіль не обов`язково є основним засобом подвійного призначення, а лише вказують на те, що не можуть бути включені до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання тих вантажних автомобілів, які є основними засобами саме подвійного призначення.

Згідно з пп.4.1.4. п.4.1. ст.4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Отже, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про те, що сідловий тягач та напівпричіп відносяться до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України, а відповідно висновки податкового органу в наведеній частині суперечать статті 177 ПК України.

Щодо обґрунтованості висновків контролюючого органу про завищення позивачем показників витрати дизельного палива та проведення перерахунку таких витрат, суд зазначає таке.

Так, фактично основним доводом контролюючого органу було те, що позивачем під час визначення обсягів витраченого дизельного палива не було враховано положення наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті».

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 3.1 статті 3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Вищевказаний наказ Міністерства транспорту України не носить імперативного характеру для позивача та не входить до складу податкового законодавства України та не регулює правовідносини з питань оподаткування податком на доходи фізичних осіб, податком на додану вартість, тощо.

Більш того, є правильним твердження позивача про те, що наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а відповідно носить виключно рекомендаційних характер та може застосовуватись виключно за бажанням платника податків.

Отже, за результатами розгляду адміністративної справи контролюючим органом не доведено, а судом не встановлено, фактів завищення позивачем обсягу задекларованої витрати пального.

Також, суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу на те, що придбання позивачем абсорбенту газоконденсатного у кількості 4740 літрів не пов`язано з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 , оскільки з наданих до матеріалів доказів та акту перевірки встановлено, що позивачем для здійснення господарської діяльності використовуються сідельні тягачі, які працюють на дизельному паливі.

В свою чергу, абсорбент газоконденсатний, який є компонентом дизельних палив, відповідно до технічних умов ТУ У 23919929.011-2000, використовувався позивачем, в якості добавки до дизельного пального, зокрема для полегшення пуску двигуна сідлового тягача в зимову пору року.

Контролюючим органом, в свою чергу, до суду не надано жодних доказів на спростування таких тверджень позивача, зокрема не надано доказів, що такий абсорбент газоконденсатний не може застосовуватись під час експлуатації сідлових тягачів, що працюють на дизельному паливі.

Стосовно посилань контролюючого органу на те, що позивачем безпідставно віднесено до податкового кредиту витрати на придбання бензину і газу, з урахуванням того, що у підприємницькій діяльності позивач використовує виключно транспортні засоби, які використовують дизельне паливо, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 44 Господарського кодексу України визначено основні засади здійснення господарської діяльності, серед яких закріплено принцип вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Так, під час розгляду адміністративної справи встановлено, що позивачем не заперечується факи придбання бензину та газу протягом 2017-2018 років, разом з тим, з наданих пояснень встановлено, що позивачем такий товар придбавався для власних потреб, а тому не складались ані акти списання такого пального, ані оформлювались первинні документи щодо використання в підприємницькій діяльності придбаного бензину та газу.

Суд зазначає, що фізична особа - підприємець має право придбавати матеріальні цінності не пов`язані з його господарською діяльністю, оскільки таке не заборонено чинним законодавством України, в свою чергу витрати на придбання таких товарів не відносяться на витрати підприємницької діяльності.

За таких обставин, віднесення контролюючим органом коштів витрачених позивачем на придбання бензину та газу до непідтверджених витрат від господарської діяльності є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на положеннях податкового законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2019 №, №, №, № та №.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.09.2019 № та №.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області від 02.09.2019 №Ф- та №Ф-.

Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.01.2020.

Суддя І.В. Новікова