Справа № 520/12232/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 р. № 520/12232/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги -

В С Т А Н О В И В:

15.11.2019 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Харківській області від 05.11.2019 року №Ф-16297-17 відносно ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , на загальну суму 13237,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Харківській області від 05.11.2019 року №Ф-16297-17 відносно ОСОБА_1 , на думку позивача, є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем з 19.06.2003 року, є платником єдиного внеску.

Київським управлінням Головного управління ДФС у Харківській області винесено рішення № від 20.03.2019 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальному розмірі 9669,76 грн., в тому числі штраф за період з 22.10.2013 року до 16.07.2015 року у розмірі 858,10 грн. (10%) та за період з 21.01.2015 року до 09.01.2019 року у розмірі 4168,41 грн. (20%), а також пеня у розмірі 4643,25 грн.

На звернення позивача податковий орган листом від 15.04.2019 року № 7658-47/03 повідомив, що позивачем надано до управління звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011, 2012 роки без нарахування єдиного соціального внеску. Згідно наданого фізичною особою-підприємцем звіту про нарахування суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік нарахований єдиний соціальний внесок за період січень, березень-липень, жовтень-грудень - 3017,53 грн. Згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" управлінням зроблено розрахунок суми єдиного соціального внеску для фізичної особи - підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, з січня по червень 2013 року на суму 2388,06 грн.

В подальшому рішення Київського управління Головного управління ДФС у Харківській області № від 20.03.2019 року позивачем оскаржено в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Харківській області.

Листом Головного управління ДФС у Харківській області від 13.05.2019 року № 12141/ФОП/20-40-57-06-22 скарга позивача була залишена без розгляду, у зв`язку з порушенням строку на її подання.

Не погодившись із зазначеним рішенням Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року по справі № 520/5470/19 позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Київського управління ГУ ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 20.03.2019 №.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 по справі № 520/5470/19 залишено без змін.

Згідно з ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В подальшому Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-16297-17 від 12.08.2019 року, згідно якої сума недоїмки становила 3568,50 грн. (штраф 5026,51 грн., пеня 4643,25 грн.), загальна сума боргу 13238,26 грн.

Рішенням Державної податкової служби України №2258/6/99-00-08-06-01 від 18.09.2019 року скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-16297-17 від 12.08.2019 року у зв`язку з тим, що до загальної суми недоїмки зі сплати єдиного внеску включено суми штрафної санкції та пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску у рішення, яке оскаржено в судовому порядку (справа №520/5470/19), що призвело до завищення суми недоїмки.

05.11.2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області складено відносно ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-16297-17, згідно якої сума недоїмки становить 5508,36 грн. (штраф 3085,83 грн., пеня 4643,25 грн.), загальна сума боргу 13237,44 грн.

Позивач не погоджуючись із вказаною вимогою, звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 5 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з п. 1 Розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435, страхувальники у частині подання Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ч. 3 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 13 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п. 300.1 ст. 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, в обґрунтування оскаржуваного у даній справі рішення, зазначив, що проаналізувавши інтегровані картки платника податків та звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб починаючи з 2013, а саме 2013 рік це коли адміністрування єдиного соціального внеску перейшло до ДФС то вбачається, що сума нарахованого ЄСВ відповідно поданої звітності за 2013 рік в сумі 8 383,88 грн., але сплата проводилась із запізненням. Вказано, що проаналізувавши ІКП за 2014 рік (період з якого починається постійна недоїмка) вбачається, що платник податків самостійно нарахував ЄСВ в розмірі 8605,64 грн. (це сума за весь податковий період 2014 рік), а сплачено було в розмірі 5022,42 грн., таким чином сума заборгованості зі сплати ЄСВ в розмірі на 3583,22 грн. Зазначено, проаналізувавши ІКП 2015 року то «Сальдо на початку року» складає в розмірі 3583,22 грн. (сума заборгованості зі сплати ЄСВ із 2014 року), беручи до уваги податковий період 2015 рік нараховано в розмірі 5127,32 грн., позивач за весь податковий рік сплачує в розмір 5127,32 грн., тобто сума заборгованості з ЄСВ не змінилась. Крім того, вказано, що проаналізувавши ІКП 2016, 2017,2018 роках позивач нараховував суми з ЄСВ та сплачував відповідно до зазначених, тобто сума заборгованості була не змінна починаючи з 2015 року в розмірі 3582,22 грн. до 30.04.2019 року. Крім того, вказано проаналізувавши ПСП 2019 року то «Сальдо на початку року» складає в розмірі 3583,22 грн. (сума заборгованості зі сплати ЄСВ із 2014 року), беручи до уваги податковий період 2019 рік нараховано за І квартал 2019 в розмірі 10237,87 грн., позивач за І квартал 2019 сплачує в розмір 5215 грн, тобто сума заборгованості з ЄСВ збільшилась в розмір 8595,83 грн.

При цьому, Харківським окружним адміністративним судом в рішенні від 07.08.2019 року по справі № 520/5470/19 зазначено - «позивачем щорічно подавалися звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, зокрема, за 2013 рік в паперовій формі, що підтверджується таблицею 2. "Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування". Отримання вказаного звіту податковим органом підтверджується відповідною розпискою про одержання звіту територіальним органом доходів і зборів, з датою реєстрації 23.01.2014 року. Вказаний звіт та розписка були оглянуті в судовому засіданні в оригіналі. Згідно вказаної звітності позивачем визначено суму, на яку нараховується єдиний внесок в розмірі 1147 грн. за період з січня по листопад 2013 року, включно та за грудень 2013 року в розмірі 1218 грн. Загальна суму склала 13835 грн. Згідно платіжних документів, за період здійснення підприємницької діяльності позивачем щоквартально сплачувалися внески з ЄСВ у відповідності до звітної документації, що підтверджується квитанціями за період з 2013 року по 2019 року. Проте, виходячи із даних, які внесені відповідачем до інтегрованої картки вбачається, що податковим органом було допущено помилку при внесені даних зі звіту позивача за 2013 рік, поданого у паперовій формі, в електронну форму, у зв`язку з чим виникла недоїмка».

Крім того, Другий апеляційний адміністративний суд в постанові від 19.11.2019 року по справі № 520/5470/19, вказав - «У ході судового розгляду встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_1 щорічно подавалися звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, зокрема, за 2013 рік в паперовій формі, що підтверджується таблицею 2. "Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування". При цьому, отримання вказаного звіту податковим органом підтверджується відповідною розпискою про одержання звіту територіальним органом доходів і зборів, з датою реєстрації 23.01.2014 року. Так, за даними звітності позивачем визначено суму, на яку нараховується єдиний внесок в розмірі 1147 грн. за період з січня по листопад 2013 року, включно та за грудень 2013 року в розмірі 1218 грн., загальною сумою 13835 грн. У свою чергу, відповідно до платіжних документів (квитанцій) від 08.04.2013 року, 17.07.2013 року, 21.10.2013 року, 14.01.2014 року, 22.04.2014 року, № 144 від 16.07.2014 року, № 99 від 07.10.2014 року, № 46 від 09.01.2015 року, № 71 від 17.04.2015 року, № 77 від 15.07.2015 року, № 195 від 16.10.2015 року, № 119 від 18.01.2016 року, № 44 від 04.04.2016 року, № 69 від 08.07.2016 року, № 198 від 12.10.2016 року, № 58 від 11.01.2017 року, № 97 від 18.04.2017 року, № ПН 232 від 12.07.2017 року, № ПН814 від 13.10.2017 року, № ПН1040 від 09.01.2018 року, № ПН196 від 18.04.2018 року, № ПН660 від 19.07.2018 року, № ПН3758 від 09.10.2018 року, № ПН5149 від 09.01.2019 року, № ПН1102 від 12.04.2019 року позивачем щоквартально сплачувалися внески з єдиного соціального внеску за період з 2013 року по 2019 рік. Однак, встановлено, що при внесені даних зі звіту позивача за 2013 рік, поданого у паперовій формі, в електронну форму податковим органом допущено помилку при внесені даних, з огляду на що і виникла недоїмка. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивачем виконані передбачені законодавством вимоги щодо нарахування та сплати єдиного внеску, що підтверджується відповідними квитанціями, своєчасно заповнено та відправлено звітність, у тому числі за 2013 рік, за встановленою формою. Крім того, недоїмкою є сума ЄСВ, яка своєчасно не нарахована чи не сплачена у встановленні строки, а матеріали справи містять докази того, що позивачем необхідні суми ЄСВ були перераховані на відповідний рахунок контролюючого органу. Позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконані вчасно, у встановлені Законом терміни для такої сплати, а помилка при заповнені електронної форми звіту не може слугувати підставою для нарахування недоїмки.»

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судами у справі № 520/5470/19 встановлено таку обставину, що позивачем зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконані вчасно, у встановлені Законом терміни для такої сплати, а помилка при заповнені електронної форми звіту не може слугувати підставою для нарахування недоїмки, яка відповідно до приписів ч.4 ст.78 КАС України не має доказуватись при розгляді даної справи.

Вказана обставина, спростовує твердження, відповідача про, те, що позивачем ЄСВ сплачувалось з порушенням строків та не у повному обсязі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 05.11.2019 року №Ф-16297-17 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Позивач в позовній заяві просив суд стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4250,00 грн.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано договір укладений позивачем з адвокатом Петренко Оксаною Василівною про надання правової допомоги від 11.11.2019 року. Крім того, надано попередній розрахунок вартості правової допомоги, згідно якого вартість послуг склала 4250,00 грн. Також, до суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера №9 від 13.11.2019 року, згідно якої адвокатом від позивача прийнято 4250,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.11.2019 року.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. та судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4250,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (61057, Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 05.11.2019 року №Ф-16297-17 відносно ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , на загальну суму 13237,44 грн.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, 61057, Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, 61057, Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.