Справа № 500/2006/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2006/19 пров. № 857/12414/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №500/2006/19 (рішення ухвалено в м. Тернополі, головуючий суддя Мірінович У.А., повне судове рішення складено 29.10.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 202.09.2019звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 02.10.2019, просив зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 20.01.1992 по 31.12.1998 у Міжколгоспній пересувній механізованій колоні № 10 Тернопільського Облагробуду (з 23.04.1997 реорганізована у відкрите акціонерне товариство "Зборівська ПМК-10" (далі - Зборівська ПМК-10).

В обґрунтування позову зазначає, що причина відмови відповідача у зарахуванні до стажу певного періоду роботи, а саме вчинення запису у трудовій книжці "інакшим почерком та кольором ручки" щодо дати наказу про прийняття на роботу, - носить формальний характер, а тому не може слугувати підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 20 січня 1992 року по 31 грудня 1998 року на Міжколгоспній пересувній механізованій колоні № 10 Тернопільського Облагробуду, яка з 23.04.1997 реорганізована у відкрите акціонерне товариство "Зборівська ПМК-10".

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при прийнятті рішення невірно застосував норми матеріального права, зокрема Інструкцію про порядок ведення трудових книжок, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.071993 №58, якою визначено порядок ведення трудових книжок працівників, а оскільки спірний період роботи позивача

у Зборівській ПМК-10 проведений із порушенням, а саме наказ на прийняття на роботу дописаний іншим почерком та іншою ручкою, то позивач зобов`язаний був надати інші документи, які б підтверджували його роботу за вказаний період, однак такі надані не були.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на те, що містить взаємосуперечливі висновки. Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підтверджений трудовою книжкою спірний період його роботи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про що також свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.45).

За змістом листа Зборівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 12.08.2019 № 147/03-08 при призначенні пенсії позивачу відповідач не зарахував до його страхового стажу період роботи з 20.01.1992 по 31.12.1998 у Зборівській ПМК-10, мотивуючи тим, що записи в трудовій книжці ОСОБА_1 проведені із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме наказ на прийняття на роботу дописаний іншим почерком та іншою ручкою. Додатково вказано, що зазначений період може бути зарахований до страхового стажу за умови підтвердження додатковими документами (а.с.11).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при призначенні пенсії позивачу по інвалідності протиправно не зарахував до страхового стажу період його роботи з 20.01.1992 по 31.12.1998 у Зборівській ПМК-10, оскільки такий підтверджується його трудовою книжкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки позивача видно, що ОСОБА_1 у період з 20.01.1992 по 20.08.2004 працював у Міжколгоспній пересувній механізованій колоні № 10 Тернопільського Облагробуду, яка з 23.04.1997 реорганізована у відкрите акціонерне товариство "Зборівська ПМК-10".

Судом також встановлено, що відповідач при призначенні позивачу пенсії по інвалідності не зарахував до його страхового стажу період роботи з 20.01.1992 по 31.12.1998 у Зборівській ПМК-10, посилаючись на те, що записи в трудовій книжці ОСОБА_1 проведені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме наказ на прийняття на роботу дописаний іншим почерком та іншою ручкою.

Надаючи оцінку таким діям відповідача, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються

постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу позивача, вказаного у його трудовій книжці з підстав того, що запис в трудовій книжці ОСОБА_1 , зокрема наказ про прийняття на роботу позивача у спірний період, дописаний іншим почерком та іншою ручкою, а отже проведений з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відповідач виносячи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач при призначенні позивачу пенсії по інвалідності протиправно не зарахував до страхового стажу період його роботи з 20.01.1992 по 31.12.1998 у Зборівській ПМК-10, оскільки такий підтверджується його трудовою книжкою. При цьому обґрунтовано визнав помилковими твердження відповідача на те, що підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача за спірний період слугували записи в трудовій книжці, які проведені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, позаяк такі недоліки не може бути підставою для відмови в зарахуванні даного періоду до стажу роботи позивача.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №500/2006/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повний текст судового рішення складено 21.01.2020