Справа № 160/7321/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2019 року м. Дніпросправа № 160/7321/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року

у адміністративній справі № 160/7321/19 за позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №160/7321/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, з одночасним роз`ясненням позивачу, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказану ухвалу позивач по справі оскаржив до апеляційного суду з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим просить її скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами підтверджено, що підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом у цій справі стало винесення державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Нечай Л.С. постанов: про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 624,91 дол.США у виконавчому провадженні №57262113 від 17.07.2019 року та про відкриття виконавчого провадження від 18.07.2019 року у виконавчому провадженні №59588018, які позивач вважає незаконними та вважає за необхідне оскаржити в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана у цій справі постанова про стягнення виконавчого збору була винесена державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №57262113, яке було відкритого на підставі виконавчого листа №201/7008/17 від 21.02.2018 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення щодо стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.10.2006 року, укладеного між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , а постанова про відкриття виконавчого провадження №59588018 внесена державним виконавцем 18.07.2019 року на підставі постанови №57262113 від 17.07.2019 року.

Отже, оскільки підставою для відкриття виконавчих проваджень, в межах яких, були винесені оспорювані позивачем постанови є виконавчі документи (виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська та постанова державного виконавця №57262113 від 17.07.2019 року), які спрямовані на забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором в межах цивільно-правових відносин, що склалися між ОСОБА_1 та установою банку внаслідок неналежного виконання умов Договору про надання споживчого кредиту №0 від 23.10.2006 року, а також між ОСОБА_1 та державним виконавцем виниклі під час виконання ухваленого відповідно до ЦПК України судового рішення.

За наведених вище обставин, суд зазначаючи, що законом встановлено процедуру оскарження дій посадових осіб державної виконавчої служби учасниками виконавчого провадження та спираючись на положення ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", ст.447, ч.1 ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі відповідно до п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснити позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі та визнає їх помилковими, оскільки суд у даному спірному випадку керуючись положеннями ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", яка стосується загального порядку оскарження, у той же час суд не звернув уваги на положення частини другої статті 74 зазначеного Закону, яка встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору і про відкриття виконавчого провадження, пов`язаного з організацією та проведенням виконавчих дій - підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, і така логіка законодавця пов`язана з тим, що вказані виконавчі дії виходять за межі цивільних правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута і вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

Зокрема, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що розгляд позову ОСОБА_1 про протиправність та скасування постанов державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - не відноситься до юрисдикції цивільних судів, а підлягає розгляду в межах цієї справи за правилами адміністративного судочинства, тому оскаржувана у цій справі ухвала суду першої інстанції є такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 320 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року - скасувати та справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник