Справа № 520/8834/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 р.Справа № 520/8834/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., повний текст складено 25.11.19 року по справі № 520/8834/19

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Пікули Вікторії Юріївни, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Пікули В.Ю. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 59619412 від 23.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління управління юстиції у Харківській області Пікули В.Ю. про відкриття виконавчого провадження № 59619412 від 23.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 48568441 від 10.11.2014 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 347405,41 грн.

25 листопада 2019 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови № 48568441 від 10.11.2014 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 347405,41 грн- залишено без розгляду.

Продовжено розгляд справи в іншій частині позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, визнати поважною причину пропуску та поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення питання. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду зазначив, що матеріали справи не містять доказів отримання ним або ОСОБА_2 постанови про стягнення виконавчого збору. Вказав на відсутність доказів того, що позивач знав про порушення своїх прав та безпідставно пропустив строк. Вказав на відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору за постановою № 48568441 від 10.11.2014 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 23.08.2019 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, зокрема, з такими вимогами: визнати протиправною та скасувати постанову № 48568441 від 10.11.2014 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 347405,41 грн.

Приймаючи ухвалу про залишення зазначених позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції виходив з підтвердження порушення позивачем строку звернення до суду з вимогами щодо оскарження постанови № 48568441 від 10.11.2014

Колегія суддів вважає вірними такі висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені приписами статті 287 КАС України, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Така норма процесуального закону є спеціальною щодо статті 122 КАС України.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не заперечується порушення строку звернення до суду, проте, в обґрунтування поважності пропущеного строку посилається на те, що про порушення своїх прав дізнався лише 13.08.2019 року.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем оскаржується, зокрема, постанова державного виконавця у ВП № 485684441 від 10.11.2014, до суду позивач звернувся 23.08.2019 (засобами поштового зв`язку), тобто, з порушенням десятиденного строку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, представник позивача, ОСОБА_2., з матеріалами виконавчого провадження № 485684441 ознайомилася 09.06.2015 року (а.с.12). Так, ОСОБА_1 відповідно до довіреності від 18.05.2015, посвідченої приватним нотаріусом Юдіною О.С. уповноважив ОСОБА_2. представляти його інтереси в усіх судових установах (місцевих, апеляційних, Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в Верховному суді України) і з усіма правами, наданими законом позивачу, заявнику в Державній виконавчій службі (її відділах) з усіма правами, наданими йому Закону України "Про виконавче провадження" та іншими нормативно-правовими актами з питань виконання судового рішення (виконавче провадження № 44814071, виконавчий лист № 635/8001/13-ц, виданий 05.09.2014 Харківським районним судом Харківської області.

Відповідно до положень ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, дії, вчинені представником, повноваження на здійснення яких йому надано особою відповідно до довіреності, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 уповноважено ОСОБА_2. представляти його інтереси, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інсстанції про те, що позивач дізнався про оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору від 10.11.2014 у ВП № .06.2015 року.

Проте, всупереч зазначених вимог чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 23.08.2019 р.

Також суд роз`яснює, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами, однак такі докази позивачем до суду не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду із вимогами про визнання протиправною та скасування постанови № 48568441 від 10.11.2014 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 347405,41 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи, що позивачем у зазначеній частині пропущено строк звернення до суду та не надано належних і допустимих доказів поважності пропуску цього строку, а судом як першої, так і апеляційної інстанції не знайдено підстав для його поновлення, колегія суддів погоджується з висновком про застосування до адміністративного позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною та скасування постанови № 48568441 від 10.11.2014 Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 347405,41 грн., наслідків пропущення цього строку, передбаченихст.123 КАС України та повернення його позовної заяви.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ним або його представником постанови про стягнення виконавчого збору, а також доказів того, що позивач безпідставно пропустив строк, колегія суддів відхиляє, оскільки пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Посилань на необхідність отримання будь-яких документів зазначена стаття не містить. Також, колегія суддів вказує на те, що ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, свідчить про обізнаність позивача про порушення його прав та можливості, зокрема, отримати зазначену постанову про стягнення виконавчого збору.

Доводи апелянта про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише 13.08.2019 року спростовуються викладеним вище.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року по справі № 520/8834/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 22.01.2020 року