Справа № 240/11038/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Житомир справа № 240/11038/19

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить:

- визнати протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01.07.2019 інвалідності І-А групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням з 01.07.2019 інвалідності І-А групи внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ та негайно перерахувати УМВС України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області 501750 грн для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що проходив службу в ОВС та з 28.07.2000 був звільнений у запас Збройних Сил через хворобу. Відмітив, що у зв`язку з встановленням йому І - Б групи інвалідності під час повторного огляду з 01.07.2019 внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, вважаючи, що має право на одноразову грошову допомогу, звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою щодо її призначення та виплати. Однак, листом від 24.09.2019 управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в особі ліквідаційної комісії повідомило позивача, що Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України повернуто матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з їх невідповідністю вимогам п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ від 21.10.2015 №850. Позивач вважає, що таке рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправним.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Міністерством внутрішніх справ України направлено до суду відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач зауважив, що оскільки позивачу встановлено І групу інвалідності з 28.04.2014, а днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії, то розгляд питання призначення одноразової грошової допомоги повинен проводитись саме на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707, чинної на час встановлення І групи інвалідності позивачу. Відповідач зазначив, що відповідно до п.7 Порядку №707 працівник міліції може пред`явити МВС вимоги щодо призначення грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги. Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги до ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області у серпні 2019 року, таким чином МВС України при поверненні матеріалів ОСОБА_1 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Окрім цього, зазначив, що відповідно до п.4 Порядку №850 підстави для виплати грошової допомоги згідно з цим Порядком та Порядком №707 відсутні, адже встановлена позивачу у 2014 році І група інвалідності не змінилась.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позивач відхиляє міркування відповідача у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованість. При цьому зазначає, що при отриманні з 28.10.2014 ОСОБА_1 І - Б групи інвалідності було встановлено 60% втрати працездатності, а з 01.07.2019 при встановленні 1-А групи інвалідності - 100% і безпосередньо у довідці МСЕК від 04.07.2019 зазначено наступне: дата - 04.07.2019 (проведений огляд), відсоток втрати працездатності - 100%, тому позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 1-А групи інвалідності з 01.07.2019 (встановлена група інвалідності, довідка до акту огляду МСЕК № 548746). Стверджує, що відповідно до вимог п. 2 Порядку № 850 спірні правовідносини регулюються саме нормами Порядку № 850 і трьохрічний строк щодо звернення ОСОБА_1 за отримання одноразової грошової допомоги, який встановлений п. 13 Порядку № 850, починає свій відлік тільки з 01.07.2019. На переконання представника позивача, п. 4 Порядку № 850 не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та підставою для відмови у призначенні такої допомоги.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу начальника УМВС України в Житомирській області від 24.07.2000 № 100о/с ОСОБА_1 звільнений із органів внутрішніх справ у запас Збройних сил по статті 64 пункт "б" (через хворобу) з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Богунського районного відділу (м. Житомир) УМВС України з 28.07.2000.

Відповідно до свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії УМВС України в Житомирській області від 28.07.2000 № 354/187, позивачу встановлено, що його захворювання - ТАК, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із довідкою МСЕК серія 2-18 ЖИЗ № 063534 від 18.10.2000 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 з 15.08.2000 встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія ЖИА № 036122 від 27.12.2005 під час проходження повторного огляду органами МСЕК позивачу з 21.11.2005 було встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС України.

16.05.2012 під час проходження повторного огляду органами МСЕК позивачу з 04.05.2012 було встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювань, що пов`язані з проходженням служби в ОВС України (довідка до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 239426 від 16.05.2012).

Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААА № 084413 від 28.10.2014 під час проходження повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 з 28.10.2014 було встановлено І - Б групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Як підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 548746 від 04.07.2019 позивачу під час повторного огляду органами МСЕК з 01.07.2019 встановлено І - А групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Згідно із довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №040481 від 07.07.2019 ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 становить 100%.

У серпні 2019 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 3 Порядку № 850.

Листом Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.09.2019 №248ж/29 позивача повідомлено про те, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з їх невідповідністю вимогам п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Позивач, вважаючи, що МВС України, повернувши документи, фактично незаконно відмовило йому в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І-А групи інвалідності, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII (далі - Закон №580-VІІІ).

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано положеннями статті 23 Закону України «Про міліцію» №565-XII (далі - Закон №565-XII) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Відповідно до статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог статті 23 Закону №565-XII постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Положеннями пункту 3 Порядку №850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно із пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся у серпні 2019 року із заявою до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням першої групи інвалідності.

УМВС України в Житомирській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та направлено до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України для його погодження або відмови у погодженні.

Суд зазначає, що пунктом 9 Порядку №850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

У пункті 14 Порядку №850 закріплено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності приймається Міністерством внутрішніх справ України на підставі поданого керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу позивач, в даному випадку - ліквідаційною комісією Управління МВС України в Житомирській області висновку про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону № 565- XII. При цьому, слід акцентувати увагу на тому, що Міністерством внутрішніх справ України зобов`язано прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги або мотивовану відмову в призначенні такої виплати.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду, а саме: від 13.06.2019 у справі №826/6354/18, від 30.01.2018 у справі №822/1579/17 та від 13.02.2018 у справі №808/1866/16.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, за результатом розгляду документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, не прийняв жодного із зазначених вище рішень та всупереч пункту 9 Порядку № 850 повернув матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачеві без розгляду.

Суд звертає увагу, що прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ, а не Департаменту фінансово-облікової політики МВС України чи Управління Міністерства внутрішніх справ України у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії, на які покладено виключно процедурний обов`язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України) розпорядниками нижчої ланки.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що Міністерство внутрішніх справ України, повернувши без розгляду ОСОБА_1 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Порядком № 850.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що розгляд питання призначення одноразової грошової допомоги позивачу повинен проводитись на підставі Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, оскільки позивач із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та документами відповідно до вказаного Порядку не звертався. Позивачем надано вичерпний перелік документів, необхідних для призначення допомоги, передбачених пунктом 7 Порядку №850, останнє відповідачем не оспорюються.

Також суд наголошує, що відповідно до листа Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 24.09.2019 №248ж/29, Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повернуто матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги саме у зв`язку із їх невідповідністю вимогам п.4 Порядку №850, а тому посилання відповідача у відзиві на положення Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, є безпідставними.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відсутні правові підстави для виплати позивачу допомоги, суд оцінює критично, позаяк дослідження та перевірка таких аргументів може бути здійснена в разі відмови уповноваженого органу в призначенні грошової допомоги позивачу. В межах даного спору жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача прийнято не було, його заява та пакет документів повернуті без розгляду.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що ефективним захистом прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, є визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо не прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням І - А групи інвалідності з 01.07.2019 та зобов`язання відповідача повторно розглянути документи та прийняти відповідне рішення згідно Порядку № 850. Відтак, суд, керуючись ч.2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаний спосіб.

Одночасно суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним рішення МВС України щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності та, як наслідок, зобов`язання МВС України призначити та перерахувати УМВС України в Житомирській області для виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням інвалідності І - А групи, оскільки відповідачем такого рішення не приймалось.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення, слід указати таке.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим слід указати, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул.Богомольця, 10, м. Київ, 01024, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, яка виразилась в неприйнятті рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності І-А групи з 01.07.2019.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням І-А групи інвалідності, та прийняти рішення, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко