Справа № 200/10163/19-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2020-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року справа №200/10163/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року в справі № 200/10163/19-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С., повний текст судового рішення складено та підписано 18 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по виплаті пенсії за період з 29.08.2018 по 31.03.2019 у сумі 36635,46 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі відповідач, УПФУ у м. Краматорську, пенсійний орган), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо невиплати належної пенсії за період з 29.08.2018 по 31.03.2019 в сумі 36635,46 грн;

- стягнути з УПФУ у м. Краматорську заборгованість з виплати пенсії за період з 29.08.2018 по 31.03.2019 в сумі 36635,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, якій з 29.08.2019 відповідачем призначено пенсію. Проте виплата пенсії розпочалась лише в квітні 2019 року, а заборгованість за минулий період не виплачена із посиланням на відсутність окремого порядку Кабінету Міністрів України, який регламентує порядок виплати соціальних виплат, у тому числі пенсій, які не виплачені за минулий період та обліковуються в органі, що здійснює такі виплати (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 29.08.2018 по 31.03.2019;

- зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області виплати ОСОБА_1 заборгованість по пенсії з 29.08.2018 по 31.03.2019.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у тому формулюванні, яке наведено в прохальній частині адміністративного позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідачем було вчинено саме протиправні дії, які відобразились у припиненні виплати пенсії, оскільки будь-якого рішення про припинення, зупинення та відновлення виплати пенсії УПФУ у м. Краматорську не приймалось.

Також апелянт наголошує, що в межах спірних правовідносин ефективним способом відновлення порушеного права особи є саме стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилась внаслідок нарахування, але не виплати пенсії ОСОБА_1 у період з 29.08.2018 по 31.03.2019.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 13 листопада 2018 року № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Позивач перебуває на обліку УПФУ у м. Краматорську, з 29.08.2018 йому призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку із фактичним неотриманням пенсії до квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою, в якій, у тому числі, просила виплатити заборгованість з пенсійних виплат за період з 29.08.2018 по 31.03.2019.

У відповідь на заяву відповідач листом від 24.069.2019 № 312/Ш-01-01-08/11140/02/34 повідомив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Виплата вказаних коштів буде здійснена після затвердження такого порядку.

Вважаючи, що УПФУ у м. Краматорську без належного законодавчо-встановленого підґрунтя не виплатило належну їй пенсію за весь період призначення, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV регламентовано, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Наявним у матеріалах справи рішенням 66 підтверджено, що з 29.08.2018 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а довідкою від 31.07.2019 № 905/02-25/7 нарахування пенсії за серпень 2018 року березень 2019 року.

Отже, пенсійний орган частково виконав приписи Закону № 1058-IV щодо пенсійного забезпечення позивача. Проте виплачено нараховані кошти не було.

За загальною теорією права юридичні дії вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

З наданих до судів першої та апеляційної інстанції письмових пояснень УПФУ в м. Краматорську встановлено, що він свідомо не здійснював виплату пенсії, лише нараховував, до отримання відомостей Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної виконавчим органом відповідної ради, у відповідь на направлений список осіб, чиє фактичне місце проживання необхідно перевірити. Рішення про виплату пенсії ОСОБА_1 прийнято на підставі витягу з протоколу засідання Комісії від 14.12.2018 № 145.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок, що в межах спірних правовідносин мали місце дії (волевиявлення) пенсійного органу, як то нарахування пенсії без виплати та направлення списку осіб, чиє фактичне місце проживання необхідно перевірити для виплати пенсії.

Не оформлення цих дій належними письмовими рішеннями про припинення виплати пенсії та про її поновлення свідчить про порушення пенсійним органом процедурних вимог щодо оформлення вчинених дій, а не про відсутність таких.

Отже суд апеляційної інстанції спростовує доводи ОСОБА_1 , що з боку УПФУ у м. Краматорську мала місце протиправна бездіяльність, як такі що ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні пенсійного законодавства та не відповідають наведеним нормам та обставинам справи.

З приводу незгоди позивача з обраним судом способом відновлення порушеного права особи суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як наведено вище відповідно до ст. 49 Закону № 1058-IV припинення та поновлення виплати пенсії є пов`язаними аспектами пенсійного забезпечення особи. Зокрема, після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення виплати пенсії (в межах спірних правовідносин припинення виплати пенсії з непередбачених Законом підстав) відбувається поновлення її виплати. У той час як норми Закону № 1058-IV не містять випадків стягнення з пенсійного органу заборгованості з нарахованої, але не виплаченої пенсії.

Що стосується відсутності ефективного механізму примусового виконання рішення суду про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з пенсії за період з 29.08.2019 по 31.03.2019, на яку посилається ОСОБА_1 як обставину, що ускладнить виконання судового рішення, колегія суддів зазначає, що статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Отже зобов`язання УПФУ у м. Краматорську виплати ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 29.08.2018 по 31.03.2019 є належним способом відновлення порушеного права особи в розумінні міжнародного та національного законодавства, а доводи апеляційної скарги з цього приводу підлягають спростуванню як такі, що ґрунтуються на припущеннях позивача про майбутнє виконання судового рішення.

Вимоги про зобов`язання сплатити конкретну суму заборгованості в повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача виплатити пенсію за період з 29.08.2018 по 31.03.2019. Відмова у задоволенні позову в цій частині є лише корегуванням способу захисту порушеного права позивача та не може впливати на виконання судового рішення.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року в справі № 200/10163/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року в справі № 200/10163/19-а залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22 січня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук