Справа № 465/1669/16-а
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 рокуЛьвівСправа № 465/1669/16-а пров. № 857/12380/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

представника позивача Роюк Л.І.,

представників відповідача Страхоцької О.Я., Сільченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2017 року (прийняту у м. Львові суддею Ванівським Ю.М.; дата складення у повному обсязі не вказана) про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі № 465/1669/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду міста Львова із позовом та просив:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова щодо відмови йому в призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ);

- скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова 23.02.2016 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ);

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі міста Львова провести обчислення йому пенсії за вислугу років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17 лютого 2016 року, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова оскаржувало вказану постанову в апеляційному порядку, проте ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова було повернуто апелянту на підставі частини третьої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Додатковою постановою Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року у цій справі задоволено заяву ОСОБА_1 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова провести обчислення йому пенсії за вислугу років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 05.10.1995 № 358/95/ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17 лютого 2016 року, тобто з дати звернення, виходячи з розміру 90 відсотків від суми щомісячного заробітку без обмежень.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова забезпечити виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95/ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17 лютого 2016 року, тобто з дати звернення ОСОБА_1 за такою.

За результатами апеляційного оскарження цієї додаткової постанови ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу Залізничного об`єднання Пенсійного фонду України міста Львова (правонаступника Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова) залишено без задоволення, а додаткову постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року у справі № 465/1669/16-а - без змін.

У жовтні 2017 року Залізничне об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Львова звернулося до Франківського районного суду міста Львова із заявою про роз`яснення вищевказаної додаткової постанови цього суду від 21 лютого 2017 року.

Заявник вказував, що додаткова постанова суду є незрозумілою, зокрема його резолютивна частина, у якій вказано здійснити обчислення пенсії без обмежень, що ускладнює виконання вимог суду і потребує її роз`яснення.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 08 листопада 2017 року вказану заяву Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова про роз`яснення судового рішення задоволено.

Роз`яснено додаткову постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року у справі № 465/1669/16-а в частині здійснення обчислення пенсії без обмежень, а саме: розуміти як обчислення пенсії без обмежень граничного розміру пенсії та без обмеження в строці проведення таких.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (правонаступник Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова), яке вважає, що при винесенні цієї ухвали судом були порушені норми матеріального та процесуального права. Тому просило скасувати ухвалу суду першої інстанції про роз`яснення судового рішення і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що всупереч вимогам частини першої статті 254 КАС України Франківський районний суд міста Львова при винесенні ухвали від 08 листопада 2017 року безпідставно роз`яснив додаткову постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року у справі № 465/1669/16-а, змінивши при цьому зміст судового рішення. Крім того, висновки суду, викладені в цій ухвалі, які були підставою для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення, є неналежно обгрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому наголосив, що із заявою про це роз`яснення до суду звертався саме відповідач і необхідність такого роз`яснення мотивував неможливістю виконання судового рішення через незрозумілий зміст його резолютивної частини, а тому твердження скаржника про безпідставність роз`яснення додаткової постанови є безпідставним. Після апеляційного оскарження постанов у цій справі відповідач намагався цією своєю заявою фактично змінити такі постанови, стверджуючи про їх невідповідність Закону в частині граничного розміру, виплати пенсії та строку виплати.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд першої інстанції виклав повно та зрозуміло резолютивну частину рішення, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, розуміння якої викликало труднощі у відповідача, і призвело до невиконання рішення через незрозумілість змісту.

Тому просив залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області без задоволення, а оскаржувану ухвалу про роз`яснення судового рішення - без змін.

У судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просять апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про роз`яснення судового рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами частин першої, другої статті 170 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали) якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

За змістом цієї норми роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Проте процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документа. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду (пункт 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі»).

Вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а із змісту закону виходить, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Виходячи з викладеного, роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі, роз`яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 823/361/18.

Як видно із заяви Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Львова, йому незрозумілий саме другий абзац додаткової постанови Франківського районного суду міста Львова, яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова провести обчислення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 05.10.1995 № 358/95/ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17 лютого 2016 року, тобто з дати звернення, виходячи з розміру 90 відсотків від суми щомісячного заробітку без обмежень.

Вказано, що наведені обставини значно ускладнюють виконання вимог суду і потребують роз`яснення.

За змістом цього абзацу, він стосується строків та розмірів проведення обчислення ОСОБА_1 пенсії, а тому тлумачення суду першої інстанції на те, що слово «без обмежень» (яке вказане в кінці абзацу) стосується обох цих параметрів, відповідає вимозі логічності та не змінює змісту і суті судового рішення.

Відтак, покликання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, помилкове роз`яснення додаткової постанови та зміну резолютивної частини рішення є безпідставними та не ґрунтуються на встановлених судом обставинах.

Також безпідставним є покликання представників апелянта на те, що слово «без обмежень» стосується суми щомісячного заробітку, оскільки визначення розміру щомісячного заробітку позивача знаходиться поза межами повноважень пенсійного органу.

А решта доводів апеляційної скарги фактично стосуються непогодження апелянта із постановою та додатковою постановою суду у цій справі, що складає підстави для їх оскарження.

Також в ході апеляційного розгляду встановлено, що абзац такого змісту:

«Що стосується строку протягом якого Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова має проводити перерахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком, у розмірі 25% мінімальної пенсії, встановленої відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то Постанову Франківського районного суду м. Львова, від 12 травня 2016 року слід розуміти, що нарахування та виплати відповідного підвищення до пенсії не обмежено строками, а отже таке перерахування та виплати діють без обмежень строку починаючи з 04 травня 2017 року»

є технічною помилкою, контекстуально не стосується рішень у цій справі і з приводу цього абзацу позивачем подано до Франківського районного суду м. Львова заяву про виправлення технічної помилки.

А відтак колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вказаний абзац не впливає на законність судового рішення та не може бути підставою для його скасування.

За приписами частин першої, третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

А відповідно до пункту 4 частини першої та абзацу другого частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене та правильне вирішення питання про роз`яснення судового рішення, покликання апелянта на те, що оскаржувана ухвала є неналежно обґрунтованою, колегія суддів не бере до уваги як обставину, яка може бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, а його висновки відповідають цим обставинам; правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2017 року про роз`яснення судового рішення в справі № 465/1669/16-а - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 21 січня 2020 року.