Справа № 560/2746/19
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2746/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

21 січня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (рішення ухвалено у м.Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі - Управління, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у надані дозволу на імміграцію в Україну та зобов`язання повторно розглянути питання про надання дозволу на імміграцію в Україну. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що проживаючи на території України на законних підставах, звернувся до органу міграційної служби з метою отримання дозволу на імміграцію. Після розгляду його звернення відповідач прийняв оскаржене рішення від 14 серпня 2019 року, яким заявнику було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", з чим позивач не погоджується. Позивач вважає рішення незаконним, оскільки жодна з передбачених законом підстав для відмови в наданні дозволу, на його думку, не існувала.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано необґрунтованим та скасовано рішення управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області №415860000 від 14 серпня 2019 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язано управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути питання про надання дозволу на іміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 1536,80 грн. за рахунок асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що враховуючи відповідь управління СБУ в Хмельницькій області про те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 в заяві про надання дозволу на імміграцію ймовірно вказав завідомо неправдиві відомості, тому було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , громадянин Республіки Узбекистан, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 12 липня 2019 року звернувся до сектору Управління ДМС України в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" як особа, яка має підстави для отримання дозволу на імміграцію поза квотою, оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки, надавши необхідний пакет документів, що засвідчують родинні стосунки та відомості про місце проживання в Україні. (а.с.51)

Управлінням ДМС були складені та направлені відповідні запити про проведення перевірок щодо наявності чи відсутності підстав для отримання заявником дозволу на імміграцію в Україну (а.с.62,63,71 зворот)

06.08.2019 року надійшла відповідь управління СБУ в Хмельницькій області №72/2/202/3867 від 02.08.2019 року про те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 зареєстрував місце проживання в Україні за адресою, яка використовується для масової реєстрації фіктивного місця проживання іноземців з метою отримання дозволу на імміграцію.

Зі слів старости села Редвинці, Хмельницького району встановлено, що за зареєстрованим місцем проживання позивач не проживав та не проживає. Відтак, управлінням Служби безпеки України в Хмельницькій області рекомендовано відмовити ОСОБА_1 в наданні дозволу на імміграцію в Україну відповідно до ч. 4 ст.10 Закону України "Про імміграцію" (а.с.67-68).

14 серпня 2019 року на підставі вказаної рекомендації структурним підрозділом відповідача складений висновок за результатами розгляду заяви позивача та прийняте оскаржене рішення №415860000 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію" (а.с.72-73).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на імміграцію.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Законом України «Про імміграцію».

Так, у відповідності до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

А як передбачено ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у ч.1 та ч.16 ст.4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону України «Про імміграцію», «імміграція» - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з п.6 ч.2 ст.4 Закону №2491-ІІІ, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України (п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-ІІІ).

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Так, факт укладення шлюбу позивача з громадянкою України ОСОБА_5 16 липня 2016 року підтверджується документально і ніким не оспорюється.

Згідно з п.17 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень №1983 ДМС перевіряє у місячний термін правильність оформлення документів, що надійшли від зазначених у пунктах 13 і 15 цього Порядку органів, вивчає відповідність наведених підстав, визначених статтею 4 Закону України "Про імміграцію", з`ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" у разі потреби.

З вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію належить до компетенції ДМС, яка на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже вказаною нормою права визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну і вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню.

У спірному випадку відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію».

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд апеляційної інстанції виходить з того, що правомірною відмовою у наданні дозволу на імміграцію з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», може бути визнана відмова лише за умови того, що іншими законами України (іншим Законом України) визначено випадки за наявності яких орган міграційної служби може відмовити особі у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Як вбачається з листа управління СБУ, на який посилається відповідач, міститься посилання на п.4 ст.10 Закону, тобто зазначення свідомо неправдивих відомостей в заяві про надання дозволу на імміграцію.

У той же час, відповідач прийняв рішення на підставі п.6 ч.1 ст.10 Закону України "Про імміграцію", тобто "в інших випадках, передбачених законами України".

Разом з тим, у оскарженому рішенні відсутнє посилання на будь-яку норму будь-якого закону, яка передбачає "інший випадок".

Таким чином, посилання Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на те, що таким випадком є Лист Управління СБУ про недоцільність надання дозволу на імміграцію в Україну, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки положення п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» вказують на те, що дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України. Тобто, обов`язковою умовою є те, що такі випадки повинні бути прямо передбачені законами України.

Оскільки відповідачем не було зазначено того, яким законом України, у спірному випадку, передбачені випадки для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну, то суд апеляційної інстанції вважає, що таке рішення суб`єкта владних повноважень не може бути визнано обґрунтованим.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішення відповідача про відмову позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку з чим таке рішення правомірно скасовано.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 січня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Смілянець Е. С.