Справа № 440/2672/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 р. Справа № 440/2672/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Клочко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2019, суддя С.С. Бойко, повний текст складено 11.11.19, по справі № 440/2672/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3572-50 від 06.06.2019.

Рішенням Харківського окружного суду від 30.10.2019 року задоволено.

Визнано протиправною вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області №Ф-3572-50 від 06.06.2019.

Не погодившись із таким рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначив, що працевлаштування фізичної особи-підприємця як найманого працівника не звільняє останнього від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідач у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції таким, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, з 12.01.1999 ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) зареєстрована як фізична особа - підприємець, з 23.12.1999 - взята на облік як платник податків в ДПІ у м. Полтаві.

З 23.12.1999 по 2007 рік позивач перебувала на загальній системі оподаткування.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем вважається недійсним запис № 032280 від 04.02.2013.

ОСОБА_1 з квітня 2007 року не здійснює підприємницьку діяльність, у зв`язку з переїздом на постійне місце проживання до міста Києва.

06.06.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3572-50, якою позивача повідомлено про необхідність сплати єдиного внеску у розмірі 21030,90 грн.

Позивач, не погодившись із зазначеною вимогою звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мав у спірний період обов`язку зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим відповідачем безпідставно сформовано і направлено оскаржувану вимогу про сплату боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У ході судового розгляду встановлено та підтверджено відповідачем у відзиві на позов, що недоїмка позивача зі сплати єдиного внеску у розмірі 21030,90 грн. виникла внаслідок несплати зобов`язань за період 2017-2019 років, а саме 2017 рік у розмірі 8448,00 грн, 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, 2 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, 3 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, 4 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

Відповідно до даних трудової книжки, починаючи з квітня 2007 року позивач працює на посадах головного бухгалтера на ТОВ "Кондитер-транс", ТОВ "ТрансЛінк", ТОВ "Трансстрім", з 06.08.2015 в ТОВ "Транслінк Консалтинг".

Довідкою ТОВ "Транслінк Консалтинг" від 16.07.2019 №ТК00-000012 підтверджено, що починаючи з 06.08.2015 ОСОБА_1 працює у ТОВ "Транслінк Консалтинг" на посаді головного бухгалтера.

У зазначений період вказаними роботодавцями здійснювалась сплата за позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем та підтверджується копією виписки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (застрахована особа ОСОБА_1 ) за формою ОК-7.

При цьому, судовим розглядом не встановлено та відповідачем не надано доказів на підтвердження фактичного ведення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності у вказаний період.

Більш того, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) фізичною особою-підприємцем вважається недійсним (запис № 032280 від 04.02.2013 року), з огляду на що у період, за який відповідачем визначена сума заборгованості, позивач був позбавлений права здійснювати підприємницьку діяльність як суб`єкт господарювання.

Слід враховувати, що оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тлумаченні положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС як фізична особа-підприємець, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, та є невірними, оскільки такий підхід спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про скасування оскаржуваної податкової вимоги Головного управління ДФС у Полтавській області.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 по справі № 440/2672/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 20.01.20.