Справа № 120/4134/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2020 р. Справа № 120/4134/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Михайловського М.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг

про: визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

УСТАНОВИВ

10.12.2019 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить: скасувати наказ відповідача від 11.11.2019 № 229-К «Про скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 від 02.10.2018 № 66-К»; стягнути із відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 11.11.2019; поновити його на посаді заступника начальника Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 02.07.2018 його незаконно звільнено з роботи згідно наказу Вінницького регіонального управління водних ресурсів (правонаступник - Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг) від 02.07.2018 № 40-К.

З метою визнання наказу від 02.07.2018 № 40-К незаконним та його скасування, позивач, у порядку цивільного судочинства, 30.07.2018 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області. Рішенням Вінницького міського суду від 21.09.2018, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 06.12.2018, позов задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ від 02.07.2018 № 40-К та поновлено ОСОБА_1 на посаді.

Однак постановою Верховного Суду від 23.10.2019 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 та постанову Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018 скасовано, провадження у цивільній справі закрито та повідомлено позивача, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі постанови Верховного Суду від 23.10.2019, відповідачем прийнято наказ від 11.11.2019 № 229-К про скасування наказу «Про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К, у зв`язку із чим позивача було звільнено з роботи.

Не погоджуючись із наказом від 11.11.2019 № 229-К «Про скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К та з метою його скасування, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Мотивуючи протиправність наказу від 11.11.2019 № 229-К позивач зазначив, що Верховний Суд розглядаючи справу не приймав доводів відповідача та не робив висновків про законність його звільнення на підставі наказу від 02.07.2018. Тому, на думку позивача, оскаржений наказ від 11.11.2019 № 229-К прийнятий без достатніх правових підстав.

Ухвалою від 12.12.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 16.01.2020 о 10:00 год. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позов, протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Також за ініціативою суду витребувано у Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг інформацію про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_1

10.01.2020 до суду відповідачем подано витребувані ухвалою від 12.12.2019 докази.

10.01.2020 до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому відповідач просить залишити позовну заяву без розгляду. Як на підставу для залишення позову без розгляду відповідач зіслався на те, що станом на 08.01.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі № 120/3873/19-а за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про визнання протиправним та скасування наказу від 02.07.2018 № 40-К.

За таких обставин, на думку відповідача, у провадженні суду є дві справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України є підставою для залишення позовної заяви у цій справі без розгляду.

13.01.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Обґрунтовуючи підстави для зупинення провадження у справі позивач зазначив, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 120/3873/19-а «про скасування наказу від 02.10.2018 № 66-К». На думку позивача обидві справи пов`язані між собою. Тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, ОСОБА_1 просить зупинити провадження у справі, до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 120/3873/19-а.

Ухвалою від 16.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про залишення без розгляду адміністративного позову у справі № 120/4134/19-а.

Ухвалою від 16.01.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 120/4134/19-а.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. У наданих поясненнях звернув увагу суду на те, що Верховний Суд скасовуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 і постанову Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018 про його поновлення на посаді та закриваючи провадження у справі не прийняв доводів відповідача щодо законності звільнення, а лише встановив, що за складом сторін та характером спірних правовідносин справа належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, тому суд на підставі ч. 1 ст. 205 КАС України продовжив розгляд адміністративної справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом Вінницького регіонального управління водних ресурсів (зараз Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг) від 02.07.2018 позивача звільнено із посади заступника начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів з 02.07.2018.

У липні 2018 ОСОБА_1 звернувся із позовом до Вінницького міського суду Вінницької області про визнання незаконним наказ про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018, яке залишено без змін Постановою Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язків начальника Вінницького РУВР від 02.07.2018 № 40-К. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018 та стягнуто з Вінницького РУВР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18438,68 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника Вінницького регіонального управління водних ресурсів та стягнення заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 7187 (сім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 96 копійок, без урахування утримання з цієї суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів звернуто до негайного виконання.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції, що прийняті в порядку цивільного судочинства, мотивовані тим, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відбулося всупереч приписам частин другої та третьої статті 40 КЗпП України, не дивлячись на його згоду на переведення на іншу посаду - начальника експлуатаційної дільниці та мало місце у період тимчасової непрацездатності позивача.

Сторонами у справі не заперечується, що як наслідок виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018, відповідачем прийнято наказ «Про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К.

В подальшому, у січні 2019 Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг подало касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій висловлено прохання скасувати судові рішення від 21.09.2018 та від 06.12.2018.

Постановою Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 127/18835/18 касаційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 та постанову Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018 скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів (а.с.6-11).

На підставі постанови Верховного Суду від 23.10.2019, відповідачем прийнято наказ від 11.11.2019 № 229-К про скасування наказу «Про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К (а.с.12).

Не погоджуючись із наказом від 11.11.2019 № 229-К «Про скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К та з метою його скасування, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає, що спір у справі не пов`язаний із наданням оцінки правомірності звільнення позивача із займаної посади 02.07.2018 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а стосується оцінки того, чи може вважатися постанова Верховного Суду від 23.10.2019 достатньою та законною підставою для прийняття наказу від 11.11.2019 № 229-К.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З метою з`ясування обставин, що мають значення при розгляді цієї справи, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 1 ст. 235 КЗпП України).

Як передбачено статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника є юридичним фактом, із настанням якого у працівника виникає право на відновлення його трудових правовідносин із роботодавцем, а роботодавець, у свою чергу, зобов`язаний прийняти на виконання рішення суду про поновлення на роботі, яке у цій частині підлягає негайному виконанню, відповідний наказ та внести запис у трудову книжку працівника.

Суд встановив, що підставою для прийняття відповідачем наказу «Про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К стало рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018, яким визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язків начальника Вінницького РУВР від 02.07.2018 № 40-К про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького РУВР з 02.07.2018.

Отже, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 стало підставою (правотворчим юридичним фактом), відновлення трудових правових відносин звільненого працівника ( ОСОБА_1 ) із роботодавцем (Вінницьким РУВР).

При цьому КЗпП України чи Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII не передбачає правових наслідків скасування судового рішення, що стало підставою для поновлення працівника на роботі, тому з метою перевірки правомірності оскаржуваного наказу, суд вдається до доктринальної оцінки характеру та змісту (правової природи) спірних правовідносин.

У теорії права прийнято вважати, що правовідносини - це вид суспільних відносин, що виникають на основі права і учасники яких є носіями суб`єктивних прав та юридичних обов`язків («Загальна теорія права» підручник за загальною редакцією доктора юридичних наук, професора М.І. Козюбри, Київ, 2015).

Для правовідносин характерна їх склад (структура). Лише за умови наявності усіх складових елементів, правовідносини можуть вважатися такими, що існують у часі, в іншому випадку правовідносини не виникають, а ті що виникли припиняються.

Склад правовідносин - це сукупність елементів, необхідних для їх виникнення та існування (суб`єкт, об`єкт, юридичний зміст та юридичний факт).

Обов`язковими елементами правовідносин є суб`єкти правовідношення (його учасники, які є носіями суб`єктивних прав та юридичних обов`язків), об`єкт правовідношення (благо, заради якого суб`єкти вступають у правовідношення), юридичний зміст правовідношення (суб`єктивні права та юридичні обов`язки його суб`єктів) та юридичний факт (обставина, з наявністю або відсутністю якої пов`язуються виникнення, зміна та припинення правовідносин).

Як зазначено вище, юридичним фактом, що став підставою виникнення трудових правовідносин позивача ( ОСОБА_1 ) із роботодавцем (Вінницьким РУВР, правонаступником якого стало Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг) було рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 яким поновлено позивача на посаді. Рішення суду зумовило прийняття наказу «Про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К.

Юридичний факт - це обставина (дія та подія, наявні або відсутні, такими, що залежать або не залежать від волі людини), що прямо або опосередковано визначені гіпотезою норми права; саме вони є підставою для виникнення, зміни або припинення правовідносин.

За вольовою ознакою юридичні факти поділяють на юридичні дії та юридичні події. Юридичні дії - це юридично значущі вчинки, які можуть бути правомірними та неправомірними. До правомірних дій, як виду юридичних фактів, відносяться, у тому числі, судові рішення, як різновид юридичних актів.

Залежно від юридичних наслідків юридичні факти поділяються на факти, що породжують правовідносини (наприклад, рішення суду про поновлення на посаді чи наказ про призначення на посаду), факти, що змінюють правовідносини, факти, що припиняють правовідносини (наприклад, припинення чинності певного юридичного акту, видання наказу про звільнення з посади).

Зважаючи на викладене суд зазначає, що у спірних трудових правовідносинах, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 стало правотворчим юридичним фактом який став підставою для виникнення правовідносин позивача та відповідача (його правопопередника).

Як встановлено судом, постановою Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 127/18835/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 та постанову Вінницького апеляційного суду від 06.12.2018 скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів (а.с.6-11).

Відтак, постанова Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 127/18835/18 стала іншим юридичним фактом, який припинив чинність юридичних наслідків рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2018 у вигляді поновлення на роботі позивача . Тому, рішення суду касаційної інстанції у спорі який виник, є правоскасувальним (правоприпиняючим) юридичним фактом, із настанням якого трудові правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі судового рішення яке скасовано касаційним судом припинилися.

Такі правові наслідки рішення Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 127/18835/18 обумовлені Конституційним приписом про обов`язковість судового рішення (ст. 129-1 Конституції України).

Крім цього, згідно із статтею 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, Басейнове управління водних ресурсів, будучи стороною у справі № 127/18835/18, домігшись прийняття судом касаційної інстанції постанови від 23.10.2019 та скасування судового рішення на підставі якого поновлено позивача на займаній ним до звільнення посаді, правомірно прийнято оскаржуваний у цій справі наказ від 11.11.2019 № 229-К, яким скасовано наказ «Про поновлення ОСОБА_1 » від 02.10.2018 № 66-К, оскільки правові підстави (правостворюючі юридичні факти) для продовження трудових правовідносин позивача із відповідачем відпали.

Щодо аргументів позивача про існування іншого спору у суді (справа № 120/3873/19-а), у межах якої ним оскаржується наказ про його звільнення від 02.07.2018 (наказ оскаржено до адміністративного суду із урахуванням висновків та мотивів Верховного Суду про судову юрисдикцію спору), то суд звертає увагу на таке.

Як зазначено в ухвалі від 16.01.2020 про відмову у задоволення клопотання позивача про зупинення провадження у цій справі, наявність такого спору не є перешкодою для розгляду адміністративної справи. При цьому, у випадку якщо суд у межах справи № 120/3873/19-а дійде висновку про неправомірність звільнення позивача, його права, у тому числі й ті, за захистом яких позивач звернувся у цій справі, будуть захищені у судовому порядку в повному обсязі, оскільки у випадку скасування наказу про звільнення позивача з посади, ОСОБА_1 , у відповідності до ч. 1 ст. 235 КЗпП України та в порядку передбаченому статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, підлягатиме поновленню на посаді. Водночас суд звертає увагу позивача, що у межах цієї справи, враховуючи предмет та підстави позову, оцінка правомірності його звільнення не може бути надана.

Враховуючи встановлені у справі обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що спірний наказ від 11.11.2019 № 229-К «Про скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 від 02.10.2018 № 66-К» прийнято правомірно, а тому позов про його скасування як і похідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту їх понесення сторонами, доказів протилежного учасниками справи не надано.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 21.01.2020

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг (вул. В. Стуса, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович